Meditácia Lubomíra Stančeka
Piatok 3. kôstneho týždňa
Marek 12 28 B až 44
Žená ide variť klobásu a predtým, ako ju dá dohrmca, održe z nej oba konce.
Môžo by to nedá, keďže to vidí ženu robiť už niekoľky krát.
Opýta sa je, prečo to robí.
No ona mu hovorí,
videla som to tak robiť moju mamu.
Muž sa teda ide opýtať svokry,
prečo vždy keď vari klobásu,
održe z niej oba konce.
A svokra mu znova odpoveda len to, čo je céra,
lebo moja mama to tak robila.
Tak sa muž vyberie za starou mamou
a pýta sa je babka,
prečo vždy keď idete variť klobásu,
održete z niej oba konce.
No a starka mu hovorí, syn môj, no preto lebo sa mi dohrnza nev mesti.
Možno ešte nechápete, prečo som takto začal,
ale pointa tejto múdrosti úsko súvisí s dnešnými prikázaniami.
Pán Farad a starosta boli kedysi najmudrejší ľudia v dedine.
Naši starí rodičia si to ešte pamätajú.
Ľudia boli jednoduchí, zavalení denno-dennou prácov, často bez základného vzdelania.
Preto príjmali kniaza ako autoritu, ako niekoho, kdo je vzdelaný a naviše boží svužobník.
To, čo povedal pán Farrar, bolo svete a muselo sa dodržiavať.
Nikto o tom nediskutoval, nepochyboval, nikto sa nepytal, prečo.
Bolo to správne?
Myslím, že nie.
Dnes totiž zakúšame ovocie takéhoto zmýšľania.
Čo tým myslím?
Myslím tým to, že často robíme veci automaticky
a preto nemáme zodpovedanú základnú otázku.
Prečo to robím?
Táto otázka by mala predchádzať každú našu činnosť.
Lebo potom sa nám môže stať, že sa nás niekto opýta
prečo chodíš do kostola a my zisíme, že nevieme odpovedať.
Na čo naražam?
V dnešnom evaníliu sme počuli dva príkazy.
Milovať boha a milovať blížneho.
Ale boh v tomto evaníliu nedal len príkazy, ako to často robievali kniazy a nevysvetlili ľuďom, prečo by mali tie príkazy dodržiavať, ale boh nám dáva aj vysvetlenie toho, prečo by sme ho mali milovať.
Zaregistrovali ste tu odpovedť to vysvetlenie, totiž pietotve prikázania nie začínajú slovami, milovať budeš pána svojho boha, ale začínajú takto.
Počuj Izrael, pánaš boh je jediný.
Ďediný pán.
Náš boh je jediný pán.
To je dôvod, prečo máme Boga milovať.
Možno to ešte ani teraz nemáme jasné,
ale pokusím sa by svetiť,
čo je za týmto Božím býrokom.
Náš boh je jediný pán.
Izraeli ti mali v celých svojich dejnách problém s modloslužbou.
Teda nieustále a opakovanie zabudali naboha.
Klaňali sa modlám, bôžikom, ktorých si vyrobili zdreva zuzlata a čiavem z čoho ešte.
Židia stále hladali akúsi oporu pre svoj život, ale nie v Bohu, ale v niečom viditeľnom, v niečom čo sa môžu dotknúť, čo vyrobia ich ruky.
a zabudali naboha.
Opúšťali ho.
Boh jahvebo pre nich len jeden z nohych bohou.
A do toho zaznieva boži príkaz.
Milujte ma lebo ja som jediný.
Na prvé počutie sa môže zdať,
že boch si výnúcuje našu lásku.
Volo by to tak vteby, keby mu išlo o jeho šťastie.
Ale jemu ide o naše šťastie.
On je pán, to znamená, že má sbrchovanú moc nad nami, nad mojim, tvojim životom. Absolutno moc.
Ta trímenu.
Môže sa nami urobiť, čo sa mu zahce, a nikmo nemôže vyčitať, prečo si to urobiu.
Barry povie hliniený hrančiak hrančiarový, prečo si ma takéto vyformoval.
A zda nima hrančiar všetku moc nad hlinou a všetko právo urobiť z hliny to, čo on sám chce.
Ano, boh je páli.
On má moc nás utvoriť, ale i zahubiť.
Má zvrchovanú moc nás poraniť, ale aj uzdraviť.
Mámoc stúpiť do tvojho života a vyrieši tvoje problémy.
Dnes do tvojho sepca pokoj a radoť.
Mámoc da ti sil a vytrvalo snie z kríž, ktorý on chce, aby si niesol.
On je pán.
On nám dal tento život, a my sme povinni žiť ho s ním a pre Nieho.
To nie je náš život, to je jeho život, na ktorom nám on dal účastť.
My sme jeho blasnictvom, on je náš stvoriteľ a teda otec, pretoho máme milovať.
Zmenaňom absolútne závisli.
A tu to závislo z ná bohu, ako na svojom pánovi,
možno prejaviť len tak, že sa pred ním pokoríme, pomížime.
Pokorá nám otvoriť zestu gláske.
Len pokorny človek je schopný poviať bohu,
ty si môj pány.
Na brhu rybníka stal múhutný a hrdý dúb.
Vzdoroval sníčnej pálave a neskľanial sa pred výchrom, lebo jeho korene boli ho boke.
V blízkości rásla na vóchkej pôjde trstina.
Vyzelova slaba a chaterná a skláňala sa pred každým náporom vetra.
Lutujemťa povedali je jednohodňa dúb.
Keby si rásla bližšie pri mne, ochraniol by somťa pred vetrom.
Sival mi láska vy, povedala skrom netrstina, ale nestare sa o mňa, keď prejde silny býchor skoním sa, a nezvomím.
Dúbu zdorovito krúť o hlavou.
Ja odolávam každemu vetrú.
Nikdy by som sa pred ním nie skonil.
Tej noci prišiel silný výchor, v spriamenému dubu polámal celé konáre.
Trstina sa ohýbala až v zemi. Výchor však ešte viac zosilňal.
Celou silou narážal do vzdorujúceho dube a nakoniec ho je skorený vývrátil zo zeme.
Keď bolo po niečase slaba trstina tam stála v spriamenie, vedla vyvráteného dube.
Priet, Boha, za svojho jediného pána a milovať ho je jedinou cestou prežiťu.
Mie vzdorujme mu, ale poddajme samu, lebo oní naš odiec. Amen.