Meditácia Ľubomira Stantreka
Ján 5, 17 až 30
Pán Ježíš hovorí o svojom ocevi, ktorý pracuje doteraz.
Boh stále pracuje a ako si musí pracovať,
ak svet, ktorý stvoril, má naďalej existovať.
Dielo stvorenia stále trbá.
Boh pracuje celkom reálne teraz, v tomto svete, aj v našom živote.
Pán Ježíš hovorí.
A ja pracujem.
Jeho dielo vykúpenia a spasenia tiež nezapadlo v dejinách, ale stále sa kona.
Koná sa pred nami na oltári, koná sa v našich dušiach, našom živote, koná sa
dielo jeho utrpenia a spásnej smrti.
Ale tak na diele stvorenia ako aj vykúpenia má človek svoj podiel.
Spolu s Bohom-Otcom tvoríme svet.
A spolu s Božím-Synom máme účast na diele našej spásy a spásy sveta.
Človek spolu s Bohom tvorí svet a spolu s Bohom tvorí vlastnú spásu,
hovorí Ján-Pavol II. vo svoje knihe Prekročiť prah nádej.
Ide o to, aby sme sa skutočne na týchto dielách vedome zúčasňovali, aby sme aj my pracovali.
Možno, samozrejme, sme aktívni, dokonca veľmi činní, od rána do večera.
Možno však je to len pohyb. Hovoríme, hýbem sa, krútim sa, pozbudzujeme sa tiež navzájam.
Ale práve, pracujem, či sa len pohybujem.
Je rozdiel medzi hýbaním sa a prácov.
Človek sa často pohybuje bezmyšlienkovite, mechanicky a automaticky.
Oživuje ma pri tom vedomie, že spolupracujem rúka v ruke s Bohom?
Pracujem teda zodpovedne s maximálnym úsilím rozumu a srdca.
Uvedomujem si, že spolu s Christom dvíham križ, jeho križ i svoj,
že na ten križ som spolu s ním pribyty, búdť na základe svojich povinností,
búdť bolestiami, neprijemnostiami a utrpením.
To všetko má byť aj mojou prácov, mojou účastiou na práci boha stvoriteľa a vykupiteľa.