Pozriťte aj takto rozjíma mladý človek o zastavení krýžovej cesty prvý páť pod krýžom Krista.
Sedí na čistínke v lese a pred ním je malý zblonkotajúcí Járček.
On se zrazu vedomuje, že tam kdesi musí byť pramienok.
Túže Jarček už videl na vlastné oči aj riečku, rieku, potok, veľtok.
a to všetko smeruje domora.
Tato myšlienka tohto mladého muža priviedla k úžasnej myšlienke.
Ten malý pramienok túži po veľkom moriu.
A aj ja, jednoduchý človek, mám túžiť po veľkom Bohu.
Čo ten prameň urobí po ceste, koľko prekážo, koľko mu stojí v ceste kamenou, dreval, skál, ako často sa tá voda musí predierať, aká je silná.
A ja, človek, by som to nemal dokázať.
Hľa, tak je potrebne si uvedomiť, že ak nechcem uraziť viac Boha, musím ho prosiť o odpustenie za svoje hriechi.
Tak dôležité je pokáne za hriechi nášho života.
Tak dôležité je pokáne za náš hriečný život.
Čo všetko nám stojí v ceste. Čo nám spôsobovalo pády na našom putovaní za Bohom.
Kolkokrát sme padli. A to práve preto, že sme boli neopatrny. Čo všetko nám spôsobuje ťažkosti.
Hľad sestra, Augustín to vyjadril aj takto myšlenko, nespokojné je moje srdce, o bože, kým nespočinie v tebe.
Aj my na tej cestie, keď si teraz povedomujeme svoje pády od dectva,
saj s obdobie dospievania, bají už život zasvetenej služobnice,
sestry, céry krestiánske lásky.
Mám robiť pokáň.
pokáne za svoje hriech, ale zároveň odstráňovať všetky prekášky z nášho života, odstráňovať to, čo by mohlo spôsobiť nový páť.
Ano, pod kryžom si musím byť vedomiť toho, že sa potrebujem rozhodnúť skutočne a vážne.
búť pokánie alebo búť záhúba.
Kristov páť pod kryžom, my to hovorí jasne.
Iná cesta nie je, ale Kristus má voláť pokáňu.
Tak ma uslovuje jeho prvý páť.
Pokáň je za moje hriechy.
ale dnes už robiť aj pokáne zahriehy, ktoré zo slabosti môžem spáchať aj budúcnosti.
Robiť pokáne to znamená
Milová de Borra.
Pozrite, v životopise francuzského králá ľudovita 15. možno dočítať sa o zaujmavej fáze jeho života.
Viem, že žil veľmi volným životom, rozkošnícký, neumrtvený.
a on má ceru, ktorá nosí meno Luiza.
Tato cehrá jeho sa stáva karmelitánkov,
príma ten tvrdý spôsob života.
Zo svojho tomova si nesie iba jeden kryž.
Závesi si od svojej celi a hodiny dní pred ním klači.
Prosí za svojo odsa, prosí svojho Krista, aby otec našiel cestu pokáňu.
Keď už nie vládze, keď už je vysilená, tedy berie kryž a posila ho odcovi speť.
Oče, modlila som sa za vás a prosila boha, prímite tento kryž.
Ľudovici predstavuje svoju milu Luizu.
Tedy po hľadie na ten krište aj onu vedomuje,
aká vlastne bola jeho veľko zviní zloba,
akon hlboko urážal boha.
Pred jeho očami sú jeho hriechy.
Bola si kniaza, ten ho pripravuje.
Parísky Arcibisku svojmu královi výklada o hriechu.
a ľudový príjma pokanie odprosuje.
Tento prvý pat pod kryžom nás má však osloviť aj v podobnom duchu, že ako lui za zaujca, tak môžeme aj my ešte odprosiť za hriechí svojho okolia.
že my máme robiť pokáne za tých, ktorí pokáne nie robia.
Aj to je veľká služba Christový, keď padá prvý krát pod kryžom.
Odprosovať za hriechy iných, umrtvovať sa za hriechy iných,
konac skutky lásky za hriechy iných.
Životopise Vincenta môžeme sa stretnúť s tým, ako Vincent robi pokáne za brata v kňaskéj službe, ktorý hlboko urazí Boga.
Vincent tvrdo si odrieka, postiel pokrm i ďalšie veci.
Aka je odpovedť. Keď sa to dopočuje, jeho brát ide...
a prosi výncem tak, aby mu odpustil.
Aj on hla stačí tak málo.
Niekedy stačí tak málo, aby sme aj my umehyšili utrpenie
patnúteho Krista na zemi aj za naše okolie.
Neviem ose strach, nejaký takýto príklad, ale viem aj o nás kniazo z nouších dát ako zosvetovým sentám.
Benácký patriarka, neskôrší pápeš,
prichádzá za svojím ultárným bratom, ktorou nachádzá v krčme.
keď vidí svojho biskupa.
Ale biskvú nie robi žiadno výčitku svedomia.
Nič, len keď prijdú na faru, biskup si klakne predbrata kniaza a prosí, aby ho vyspovedalo.
Kniaza zdráha, ale nemôže odmietnúť súžbu, ktorú prosí bisk, a tak biskup zachraňuje svojho kniaza.
Kolko krát, sestriej, moje, mi odsuzujeme jeden druheho?
Kolko krát tomu Christovi pritiažujeme, keď prvý krát pada pod križom?
A na miesto toho ješiš od nás právom žiadá a čaká niečo iné.
Aby sme mu pomohli vstať.
Kolkokratie naše správania sú také ako správania tých, ktorí ho viedli ukryžovať.
Zmohli sa oni nabídku.
Vísme, ironizovanie, údery, kopanci.
Či to v našom živote má zostať prítom?
Hláko je potrebne v našom živote pomôz Christový stať, pomôz mu, aby mohol ísť ďalej, aby už nietrepel toľko.
Tak veľmi nás potrebuje náš boh, sestra moja.
Mi potrebujeme povstať.
a ježiš práve tým našim dnešným stredbám, k tomu chce priviesť.
Niech odumrie v nás všetko, čo by nás mohlo priviesť k ďalším pádom.
Niech v našom náhruči je častejšie túžba objať padnutú sestru.
To neznamená milovať jej hriech, súhlasiť jej hriekom, ale tiešiť sa znávratu speť do nahrúčia odsa, hla tak dôležité je znova sa vrátiť svojmu Bohu.
Počas týchto duchovných cvičení bude možnosť aj k sviatosti zmierenia.
Možno nám to už zovšednilo.
Možnosť my si už na to zvyklí.
Stalo sa to mechanickým a pred sa ten Christus nepadol prvý krát len tak z mechanických vecí na zem.
Jo pritlačili naše hriech
A preto, keby sme si z tohto nášho, ktoréž je ostretnutia nie odniesli nič iné, iba jednu jedinú vec bolo by to dobre, užitočné a prospešné.
A čo je to, aby sme nikdy k sviatosti zmírenia neprístupovalí povrhnie?
Aby sme nikdy sviatozmierenia si nejakým spôsobom neulachčili,
nepocenili ju, neodložili.
Ale aby sme vždy v tej sviatosti zmierenia našli túžbu
Zatiať znova!
s tým pevným precov zatím odporu vlastným hriechom
bolestiov nad svojimi hriechami
stúžbo po dokonalosti svetosti pri podobeniu sa Christovi.
Pozrieme sa na padnutoho Krista a modlíme sa.
Bosky spasiteľu, ty si prvý krát padol na križovej cestie za moje hriech.
Odprosujem ti za všetky svoje hriech.
od mojej mladosti.
Od chvíle, keď si uvedomoval som,
že to čo robím,
čo konám.
je akt vedome a dobrovolne spáchaný proti dobrú.
Odprosujeme ti a páne za všetky hriechy, ktorých sme sa dopustili jeden vočí druhemu, jedna vočí druhej, za hriechy, ktorých sme sa dopustili ako sestry.
za naše slabosti, zlihania.
Za to, že snád sme zostali v Prahu ležať,
a snád sme pristupili svetokrádežne k svetemu prímania.
Za to všetko ťa, paňe, teraz odprosujeme, amen.
Ukryžovanie Žišu, zmiluj sa nad nami.
Ďakujem!
Na príhovor prebla uslavený Pani Márie, našich svetých zakladatev svláš svetem Matkeluizi, ktorá ma tne sviatok.
Niech vás žehná všemohúcí boh.
Otec, i syn, idú svety.