Starať sa o rast a upevnenie svoje viery.
Dieťa rastie a preto šaty, ktoré mu boli dobré pred rokom, dnes sú mu malé.
Odborník sa neuspokojí s tým, čo už vie, čo ovláda, pozná, ale sa ďalej vzdeláva, zdokonaluje.
Tak je to aj s vierou u nás kresťanov.
Nie len apoštoli povedali pánovi, ale i my dnes. Daj nám väčšiu vieru.
Viera z deckých rokov dospalému kresťanoví nestačí.
Bolo by správne pozerať sa na boha ako na človeka s bradou, ktorý sedí na oblákoch?
Alebo o bohu mať predstavu ako o policajtovi, ktorý dáva pozor, aby karhal, napomínal, pokutoval?
Alebo je správna predstava o bohu, obchodníkovi, od ktorého si chceme niečo modlit bovom, omšou, kúpiť?
Od takom bohu ježiš neúči.
Lukáž hovorí o sile viery, ktorá je základom kresťanskeho života.
Veriť znamená prijať za pravdu niečo, o čom ešte nemáme skúsenosť, ale o čom už imí majú vierohodnú skúsenosť a môžu sa s ňou podeliť.
Kresťanská viera znamená veriť Ježišovi Kristovi.
V duchomnom živote je potrebná viera v boha tak, ako k prirodzenému životu je potrebný chlieb a voda.
Viera v boha, ktorý nás miluje, ktorý nás vykúpil a spasil a túži po našej blízkosti v jeho kráľostve po našej smrti.
K tomu potrebujeme silnú vieru bez pochybnosti a bez dôvodného strachu.
Treba uveriť kristovým slovám i vtedy, keď od nás žiada vziať svoj každodenny kryš.
Naša viera má splňať kritéria, ktoré budú viditeľné i neviditeľné v našom štíle krestiánskeho života.
Je potrebné, aby jú bolo vidieť neprestajne, tak v občiach i prejavoch lásky.
Viera musí robiť človeka šťastným.
Naš príklad života má obohacovať a viesť aj iných ku Kristovi.
Viera, pre ktorú sme ochotný podstupiť smrť, ako zradiť, čo jožiš učí, čo od nás vyžaduje.
A preto je na mieste i viac kradenie prosiť a realizovať v konkrétnej situácii slová.
Daj nám väčšiu vieru.
Viera môže naozaj premeniť sebecké srce človeka a urobiť ho dobrým a obetavým.
Viera totiž dokáže nemôžné a ťažké, ak za takými rozkazmi je moc stvoriteľa a pána stvorených veci.
Ježiš však žiada od nás vieru pokojnu, úplnú, absolútno.
Boh má právo od nás už jadať, aby sme mu takto verili.
Poznávať boha.
Viera rastie vzdielávaním sa o bohu.
Boh je veľký, ľudským rozumom nemôžeme ho celého a celkom poznať,
a pred sa máme nasledovať svetopistou, prorokou a poštoľou,
ktorí skúmali, objavovali, prímali uče niektorí im pomáhalo boha poznať,
boha milovať a s bohom žiť.
Svety Hýronim pripomína výrok.
Kto nepozna Sveté písmo, nepozna Krista.
Učiteľsky úrad Cirkvy podáva prave učenie, ktoré si máme priať a osvojci.
To je zárukou rastu viery.
Je nešťastím pre človeka, keď mu absentujú vedomosti, a on vo svojej píche presadzuje nepravé falošné osobné pohlady učenie obohu.
Pícha je na začiatku pádov, zrát, vzniku nových sjekt, bludov.
Rovna kolenivosť sa nedá ospravedlniť.
Čo som čítal na posledy Akedy, aby som si rozšíril vedomosti o svoje vieré?
Prečo sa birmovance či snúbenci stiažujú, že si musia zopakovať základy katechyzmu?
Koliko krestia naobenuje pozornosť rôznym programom, ale programy o bohu, o vieré, o účení církvy vypínajú a nesledujú?
Takto potom býva, že rodíčia nevedie odpovedať dieťom priatel-priatelový, brat-bratový, na otázke viery,
a keď niečo povie, často to nie je pravdivé, správne.
Da sa láska medzi ľuďmi odmerať, odvážiť.
Je možné však vidieť, čo láska prináša, a čím obohacuje manželou, deti, súrodiencova podobne.
Rovnako je to e z vierou v cirkvy, diece z ečivofarnosti.
Na vieru sa nedá pozerať len prirodzenými očami.
Viera to nesú len rozum, citi, zmysli.
Ak sa vytráca viera, to pretože raste egoizmus, ochladzuje sa láska, stráce sa nádiej.
Otupie zodpovednosť k príkazom na bozáveskom krstným alebo vstavovským.
Amen.