Meditácie Lubomíra Stančeka
Streda 15. týždňa v cezročnom období
Matúž 11. 25-27.
Pochopme pozbudenie Pána Ježiša
Ak by sme mali ľudí rozdeliť na dve skupiny,
tak by sme mohli hovoriť o beriacich a niveriacich.
Jedni verejne útočia, majú moc, všetko môžu
a druhy zase i napriek rôznym ťažkostiam beria.
Možno ste si aj vypoložili otázku, prečo niekto verí a niekto nie.
Po správnom pohľade na tento problém môžme konštatovať, že účenie Pána Ježiša prímajú
a zachovávajú maličky, o ktorých hovorí v evaníliu sám Pán Ježiš.
Zvelebujem ťa oče, pán neba i zeme, že si tieto veci skrel pred múdrými a rozumnými
a zjavil si ich maličkým.
Maličkými v tejto terminológi sú tí, ktorí sa dokážu skloniť pred Bohom a dokážu
zároveň natiahnuť svoje prázdne ruky.
Zatiaľ čo múdri a rozumní, čiže ľudia, ktorí si zakladajú len na svojej šikomnosti,
nedokážu sa dopracovať k viere, pretože sú zamilovaní sami do seba.
Jednému bráne kariera, inému sláva, moc, postavenie, pretože sú zamilovaní do svoje vedecké pravdy, metódy, systému.
Nesmíme sa však domnievať, že Pán Boh dáva možnosť poznať Jeho zjavenie len neučeným jednoduchým ľuďom, prípadne dušem nezaostalým.
Musíme si uvedomiť, že viera nie je závislána inteligenčnom kvociente, ale na prístupeku pravde.
Skutočná inteligencia, na rozdiel od zdanlivej, čím viac vie,
tým viac uznáva nedostatočnosť svojho poznania.
Vieme, že niejeden vedec, ktorého meno vyslovujeme dnes úctou,
ktorý niečo priniesol na svet, bol nie len vedsom, odborníkom, špecialistom,
ale bol aj hĺboko veriacim človekom.
Spomaňme si na Lujza Postera, ktorý povedal, pretože som mnoho študoval a premýšľal mám vieru ako bretonsky sedliek.
Keby som bol premýšľal a študoval ešte viac, mal by som vieru ako bretonska sedliečka.
Boli časy, keď učiteľia odhovárali rodičov, aby svoje deti neprihlasovali na náboženstvo.
Možme povedať, že k nevere niepriváť za štúdium inteligencia vede, ale naopak, je to pýcha.
Chodil do kostola, spravil si popri zamestnaní školu a už mu stúpla pýcha do hlavy.
Dostal strah o miesto a zapral bohá.
Veda ešte nikogo neprivedla ku skutočnej nevere, ale naopak.
Tenkto veľa poznal, skláňa svoju hlavu pred Bohom, ktorý toto všetko nie len stvoril, ale riadí.
Opakom pýchi je pokora.
Gviere prihádza len pokorný človek zo svojou prostotou, jednoduchostiou,
ale i vediec zo svojou láskou k vediece svoje vedomosti.
Pre vzra svojej viery môžeme urobiť veľa, a to tým, že budeme nielen seriózne študovať, ale preto všetky milovať Pána Boga.
Preto dobrý krestián sa má snažiť nielen oto, aby bol svetý, aby sa chráne.
ale aby čo najviac poznal, naučil sa rozvinu svoje nadanie schopnosti zručnosť.
Pri slovy hovorí, Boh sa pišným protivý, ale pokorným dáva svoju miloť.
Poznam profesora, ktorý sa tieši úcti tak u veriacích, ako aj u neveriacích, ani boj sa vyznáť svoju vieru.
Poznam tieši človeka, ktorý zamiesto maistra v podniku zapredal boha,
a bráni i svoje rodinie pritom vyhlasuje, že veri, aká je to viera?
Modlíme sa často a pravidelní k Duchu Svetému o Jeho darí.
Prozme často Boga o posilu a vytrvalo zbo viera.
otázka viery a neviery je v našom prostredí často nesprámný chápaná,
bys svetlovaná a uskutočňovaná.
Ako to priznáva iná štát, že aj keď hovoríme, že je jedná boženská sloboda,
máme ešte veľa nedostatkou a to práve tam, kde by vôbec ne museli byť. Amen.