Meditácie Lobomíra Stánčeka
Utorok 32. týždňa v cez ročnom období
Lukáš 17. 7-10
Uvažujme o svoje diére
Zaistie viacerí z vás počuli, alebo ste čítali o zaožení kláštora sestier Karmely Tánok
vedľa koncentračného tábora v Osvienčime v Polsku.
Ich náplňou a poslaním bolo prosiť boha za všetkých,
ktorí boli k tomto koncentračnom tábore počas druhej svetovej vojny zabity.
Pre nás veriaci je to vec hloboká, významná ale i potrebná.
Našli sa totiž takí, ktorých toto miesto, kde sa sestry karmali tanky modlia, rozčuluje
a sestram robia rôzne nepríjemnosti.
Hovoria?
Vednad osvien činom, bolo nebo zatvorené, Boha tam vtedy nebolo, močal, dovolil to, dopustil
a nepomohol.
A preto teraz tam netreba ani tieto reholné sestry.
Evangelista Lukáš poukazuje dnešným Evangelium na prosbu a poštolov.
Daj nam väčšiu vieru.
A rovnako zaujímavá je aj odpoveď Ježiša.
Keby ste mali vieru ako horčičné srnko a povedali by ste tejto moruši,
vytrhni sa aj s koreňom a presad sa do mora, poslúchla by vás.
Evangelium nám poukazuje na to, ako sa máme k tomu osobne postaviť,
keď nám radi spovedať,
sme neužitočné slúhovia, urobili sme, čo sme boli povinni urobiť.
Existencia utrpenia a nespravodlivosti vo svete je taká istá, ako je isté, že ráno vidie slnko.
I Pán Ježiš trpel hroznú a hanebnú smrd na križi.
Apoštoli trpeli pre následovanie.
Vinímkou bol iba sv. Ján, ktorý nezomrel mučeníckou smrťou, ale i jeho mučeli a bol aj vo vyhnástve na ostrove Patmos.
Smrť apaštolov bola hrozná. Vzpomeňme si na smrť Petra.
Spisovateľ Henrik Sankevič vrománe Quvo Vadis, ktorý bol odmenený Nobelovou cenou, píše, ako Peter krače na jeden z vatikánských pahorkov.
Nesie si tento šedivý starec križ,
ale kráča vedla nieho.
Ľudia okolo nieho hovoria, že odchádze za pánom.
Peter posledný rasa zadíva na rým
a v hodinie svoje smrti dáva mestu i svetu svoje požehnanie.
Krute a ťažké prenasledovanie prežili prvi veriácii až do milánskeho ediktu v roku 313, keď dostali slobodu.
E v ďalších rokoch trpela církev, keď v roku 1054 dochádzak rozkolu medzi východom a západom, keď vzniká pravoslávna církev na východie.
Neprejde ani 500 ročí a ďalšia boles pred církev, rozkol na západie.
Reformačné hnutie prináša ďalší rozkol.
Vzniká anglikánska církev načele s Králom Henrychom 8, ale i hnutie Lutom.
Zvinglího, kalvína, okrom toho sloboda viery sa zaručovala z dvorazňovala.
Sloboda cirkvy nebola ani jej, veď na celom sveti ďalej trpia a sú prenasledovaní kňazi i variácii.
Z historie si spomeňme na Václava, Jána Nepomúdskeho, košických mučeníkov, vyskúpa metoda a jeho spoločníkov a ďalších.
Ale tiež aj vo svete, Janas Arku, Vojtěch, Stanislav, Pavel Miki a jeho spoločníci, Karol Vanda, Tomáš Morús, Maximilian Kolbe.
Cirke v mnohých povyšila na altar ako blahoslavených či svetých, ale je to i nespočitatelný počet neznámy, ktorí trpeli za vieru.
Čo povieme o tých milióno, ktorí zomreli v koncentračných táboroch Zahytlera a Stalina?
Nečudujme sa, že tam prišiel človek, až k zúfalím otázkam, pre čo to boh dokústil?
Pre čo nie pomôže svojim verným?
Odpoved na tieto základné otázky naše egzistencie zahrme do číta nízo svetého písma, ktoré sme práve čítali.
Keď sledujeme svet, ktorý nás obkopuje, vyslovíme nejednu poznámku, že boh mločí na kriudí prinasledovanie a utlak.
Pane prosimete a Ty nás nepočuješ, voláme k Tebe,
dej sa niepravda, nespravodlivos a Ty nepomáhaš.
Prečo hladiš niečinne?
Hla násely a nespravodlivos je predomnou.
Postávajú spolí, bášne.
Po týchto výčitkách Bohu
prorok Habakuk podáva jednoznačno odpovedť.
Pán mi povedal.
Napiš vidie nie, a to jasne na tabuľu, aby sa dalo plinie čítať, lebo vidie nie je ešte na účity čas, no náhli sa ku koncu a neskome.
Ak sa odjali, čakaj naň, veď účite prijte ani zmešká.
Hla nadu vása, v komnie je duša priama, spravodlivý však bude žiť pred svú vernosť.
Je čítame Lys Pavela apostola Tymoteovi? Zistíme, že apostol ešte jasnejšie podáva odpovedne naše otázky.
Preto sa nechám by za svedectvo o našom pánovi ani za mňa, jeho bezňa, ale trp spolusomnou za Evangelium poslňovaný mocoľ Bohá.
Pán Ježiš si praje, aby sme o ňom vydávali svedectvo a brali podiel na ťažkostiach a neprijemnostiach, ktoré znášame pri Evangelium.
Svetý otec Jan-Pavol II napisał apuštovský lis o zmysle kresťanskeho utrpenia.
Píše, že keď naše utrpenie spajame s Kristovím, tak toto utrpenie dostávano výraz, hodnotu, význam i cenu.
Ano, kto trpi v spojni s Kristom, práve vieram udáva nádie a silu, že jeho utrpenie nie je bláznostvo, že má zmysel, že s Kristom sa oplatí trpieť, a to je potrebné pre našu spásu.
Prenie veriaceho je utrpenie nesmyslom a često si je zúfa.
Pre veriaceho je každé utrpenie veľkou hodnutou a miľosťou, ak trpi v spôjni s Christom.
Pan Ježiš trpel pre človeka a za človeka.
Každý človek má preto účasť na jeho výkupení.
Pan Ježiš preto každého povolávak účasti na utrpení, ktoré on znáša,
pretože cez toto utrpenie sa zrodilo naše výkupenie.
Počas celého života máme prosiť boha o hobokú bieru a plniť úlohy, ktoré nám dáva pán.
Za ešti časom pochopíme múdroziho pláno s nami, že nám niechcel zlek, kedy na nás dopúšťal utrpenie, bolest pre nasledovanie a možno i smrť.
Uvedomujeme si, že bez viery nie sme schopni pochopiť tento hlboký zmysel nášho utrpenia, spolu výkupenia s Christom.
A práve o túto vieru prosili a poštoly, o túto vieru máme prosiť aj mi.
Svety Círiel Jeru Zalemsky hovorí, že sú dva druhy viery.
Jeden druh viery sa vzťahuje na priatie církevnych práod.
a druhý druh viery je dar lásky Pána Ježiše.
Cyril píše takto.
Tá viera, ktorú duch svety udieluje ako dar lásky,
nie týka sa iba pravd cirkvy,
ale dotýka sa veci nadludzkých.
Kto vlastní vieru toho druvého druhu a povietejto moruši vytrhne sa aj s koreňom a presať sa do more, posluchla by vás.
Kto hovorí naplnený vieru s presvečením, že sa to stani a nezapohybuje o tom vo svojom srdci, dostani tu to lásku.
Na takúto vieru sa vzcehuju slová pána Ježiša. Keby ste mali vieru ako horčičné zenko,
Ako vieme hočične zrňkoje veľmi maličké, ale má v sebe úžasnú silu, lebo z nieho vyrastie veľký košatý strom.
Takisto aj viera v duši, krátkom čase dokáže urobiť veľmi veľké veci.
Vieru v Boha ešte tu na zemi pocieti a zažije niekoniečnosť Bože lásky.
Aby sme mali túto vieru, vieru v Boha, ktorú dáva Boh a ktorá robi nadludské veci, musíme sa oto snažiť.
Tato viera, o ktoré piše svety lukáš i cyrel Jeru Zalemský, spôsobuje, že nebudeme strácať vieru z príčiny na nás dopustených utrpení, či širiacej sa nespravodlivostí.
Prozme preto.
Pane posilni nám vieru.
To má vieru ten se na celosvetove utrpenie a bolest viedívať tak, že ho to obohatí ani zlomí.
Nečudojme sa pretože niektorí nepochopili modlík by a rozima vyživot sestier karmelytánok pri koncentračnom tábore.
Ve zvieri si život neviem predstaviť, že jak musí uveriť učiteľoví, že 2 a 2 sú 4, pacient musí veriť lekárový, syn odcový, kuchárka receptu.
Zamyslíme sa aj na svojou vieru a spoznáme je klady, úžasný prínos pre osobný a spoločensky život. Amen.