Meditácia Ljubomira Stančeka
Zamyslenie po veľkonočnom období
O človeku, ktorý zachovávam rámne hodnoty, hovoríme, že je čnostný, charakterný.
Naopak o človeku, ktorých nezachováva, hovoríme, že je nečestný.
Čnosť sa vysvetľuje aj ako kladná, mravná vlastnosť alebo aj ako dobrá vlastnosť, prednosť.
Slovočnosť znamená toľko, čo česnosť a právom sa používa v našom zmysle,
lebo po vytýkaníach je to práve čnosť, ktorá človeku dodáva cti.
Čnosť – trvalá spôsobilosť. Čiže schopnosť je teda trvalý dušemný stav, ktorý umožňuje mramne dobrý život. Je to stav dokonalý.
Čnosť umožňuje konať len dobré skutky.
Čnosť je trvalá a stála dispozícia konať dobro.
Čnosť nie je iba čierým zvykom, označuje stále vôľové príjmanie morálnej hodnoty
a uvedomolé konanie vychádzajúce z takéhoto postoja.
Ak hľadime na čnosť ako na kresťanskú prednosť, je to dar z hora, darovaním božej sely človeku,
spolúčast na božej dobrote a svetosti.
Čnosti sú teda pomoc pre správne konanie. Ale ešte vo väčšej miere, čnosti uzchopňujú človeka, aby konal podobne ako Boh.
Čnos definujeme aj ako trvalú dispozíciu, ochotu a zbehlosť konať niečo dobré.
Je to habitus operativus. Vlastnosť zameraná na činnosť.
Sveti Tomáš Akvinsky hovorí, Úkont čnosti nie je nič iné ako dobre užívanie slobodnej vôle.
Čnost je teda blasnosť, ktorá zdokonaluje dušemné sily ku konaniu niečoho dobreho.
Čnosť je operatívna uspôsobenosť ku konaniu dobra.
Uspôsobenosť znamená, že je to učitá trvalá kvalita,
ktorá zasahuje podstatu človeka a to buď v jeho jestvovaní alebo konaní.
Entitatívna uspôsobenosť zdokonaluje človeka viestvovaní, operatívna uspôsobenosť skvalitňuje činnosť človeka.
Uspôsobenosť môže byť vrodená napríklad schopnosť z raku a aj získaná.
Práve takáto získana uspôsobenosť sa nadobúdá opakovaním určitých činností.
Z častého opakovania tých istých skutkov sa rodí schopnosť,
spôsobilosť konať tieto skutky kvalitnejšie a lachšie.
Čnosť je vlastnosť, ktorá zdokonaluje dušemné sily ku konaniu niečoho dobreho.
Čnosť je práve pretočnosťou, že sa nachádza tak povediať
v žlutejškvrne vedomia či praktického zoznamu,
a že práve vďaka ním s dôvodnenému a slobodne urobenému rozhodnutiu,
aj keď uľahčenému zvykom, predstavuje správne zvládnutie učitej situácie.
Čnosť sýce pripušťa pravdivosť a platnosť nad časových noriem, času nepodliehajúcich hodnotových krytéry i hodnot v samých, ale súčasne predpoklada ich zakomponovanie do času podvedením rozumu či vyššieho poznania, bieri, podľa situácii, v ktorých sa človek práve nachádze.
Čnosť je opakovaním ustalený a predsa slobodný a rozumom kontrolovaný spôsob konania.
Respektive reakcii na konanie iných s cielom dosiahnoť nejaké dobro.
Kontrolerozumu už nie má povahu dôkladnej analízii, ale ani povrchného globálneho úsudku.
V prípade, že sa objavia nové prvky v situácii,
nebude reakcie štandardizovaná,
ale sa mení podľa objektívneho stavu veci.
Čnosť je naozaj čnosťou z každého hladiska,
alebo neho každým naštrbením prestáva byť.
Čnos je vlastnosť duše, ktorou sa zdokonaluje jej prirodzena v dyspozíciách cieť a konať dobro.
Ito čeniteľ, ktorý sa umesňuje medzi možnosť a čín, zameriavajúc možnosť k správnemu skutku.
Čnosť si nemôžeme zamieniať s čisto dobrým zvykom.
Zvyk totiž označuje mechanický spôsob konania človeka,
ktoré sa nedie s plným zaangážovaním slobodnej vôle.
Čnosť je dobra vlastnosť našej duše, ktorá je základom dobreho jednania.
Čnosťi zdokonaliú dobrý obraz v človeku, prehlabujú zjednotenie človeka s Christom,
a sú praktickým dôkazom, že človek, krestián, je nasledomníkom Ježiša Krista.