V rehonom živote dokážeme toľko, koľko budeme vedieť poznáť sami seba.
Koľko budeme vedieť bojovať proti sebe sami.
Lebo najväčším nebriateľom človeka je si človek sám.
aj v drehnom živote, duchovnom živote
najväčšimi nepriateľmi,
sme si my sami.
Povedali sme si už, že
na prvom mieste je to diabol,
proti komu máme.
ktorou máme brať ako realitu.
Ako veríme boha neviditeľného,
ako veríme v anielov,
ktorí nám môžu pomáhať,
zprevádze ju nás.
My si v lihevnom živote musíme uvedomovať, že existuje i diabol.
Že aj diabol má moc. Nesmeme ho obcházať. Alebo neúznávať.
Musíme ho brať ako realito, ako skutočnosť.
Ale musíme vedieje proti nemu ísť.
v mnohých duchovných svičeniach, ktoré som počul, čítal, sa o tomto vôbec nerozprával.
Ale je to...
potrebne uvedomící to.
Etože on
je ten náš najväčší
neprijezdu.
obchádza ako ručiací lev a hľadá koho by zožral.
Vo svojí nenávisti používa storake prostriedky,
aby nám uškodil.
Vždyť nemožne chce použiť našu pokazanú prírodu, aby nás zviel.
Potom sú to naše riešné žiadosti, naše púdy, ktoré nás vábia k tomu, čo sa ľúbí našim zmyslom a seba, láska.
Domáci nepriatel nároby viac škody, ako hovorí sv. Bernard.
Pevnosť neobstojí, keď sú v nej nepriatelia.
Bez našich hriečných žiadostí by nám diabol nič neurobil.
Usiluje sa ich použiť, zalieča sa im.
Zobúdzaj ich, preto sa obracia na niej ako na svojich pomocníko.
Používaj naše schopnosti.
Znepokuj jej, zaslepuj.
Podvracia nás pod väčného cie je príčinou, že spákané hriechy, že strása letnými strah, že milujeme zelo.
hriech z nepokojí svojou zlobou.
Potom sa nám zdá menším zlom,
ďalej lahostajný a konečne stanie sa zvýkoma
je podanážu náhledu niečo prírodzené.
A preto môže vám smelo povedať, že keď vás ešte niečo mrazi, keď niečo ešte ľutujete.
lebo keby ste si už na to, čo si zvyklí,
aby vás to dnes nepokojoval,
to už bolo znamenie,
ktoré keď u komneškovi.
Pudia žiadostivosti musíme teď pomoco Božej milosti zosláviť alebo potlačiť.
Proti tyto nepriateľom musíme neprestalne bojovať, lebo sú ako zlá zelina.
Vždy rastie znova a znova.
k nezávýflosti.
Umešuje v nás úctu vočia autoritia spôjuje zaniedpanie povinnosti.
Pudi máme jej vo vnútry v srdci sú hnacimi silami zmyselných priateľstvách
prilišnom z vesku napríklad s rodíčmi, s urodencami.
v modlíbe od danosti a prívádzajú nás aj do nových hriechov.
Pudi sú v našich zmysloch, sú hnacimi silami zmyselných priateľstvach.
Teto bude, či žiadosti vosi sa neukážu vo svoje pravdivej podobé,
lebo ktorá se strabych cela vedome posluchnuť, hovieť zmyslom,
Každá by sa toho zgrozila.
Tieto púty sa ukazujú
ako v peknom,
zafarbenom skle,
ktoré okrášluje ich ohiznosť.
Predstavuj ich ako maličkosť,
ktorá neškodí.
dokonalosti. Duša bez skúsenosti sa dá lapiť klamstvom, alebo von Kajšin s javom, ktorý predstaví ve celkom minom svetle,
niež je v skutočnosti.
Staní sa potom nedvanglivou, ospalou, lahostajnou a pretradza do nepojadného tako prenoščeného života.
Skúvajme preto tieto našej klamnývedojmy a skúzme si ich predstavíť, ako sú.
Viete kľavný vedojný o hreľnom stave po poslušnosti, o hudobé, o čistote, o nebezpečenstvach hreľnou života, o hmote, blasnej osoby a dokonalosti.
Aby sme správne pochopili význam a nebezpečenstva klamlivých dojmov je potrebne presne opísať povávu a podstatu veci, ktoré klamlivé dojny inač predstavili nesú skutočnosť.
A pretesto urobme teraz.
Reúny Dúh je Dúh Kristov. Kto nemysleja neko náko Kristus, nie je precaje.
Kristom sa staneme Kristianmi, prináležime Kristoví, staneme sa členmi jeho rodiny.
Skutočne sa staneme Kristianmi, keď sme ako druhý Kristus.
Pavel opisuje myslenie a konanie Kristovo v týchto slovách.
Pri vkročení nasved povedal, nechcel si obety a darí, ale spravil si mítelo.
Nemá zádubenie v obetách záhriev.
Tedy som povedal, hla pricházam a na začiatku kni napísanil mne, aby som plnil tvoju voľu Bože.
Myslím, že to je žídom, desať.
Tvoji duch kristie je duch od danosti, závislosti od riekania.
Viete pani Žiš jasne uznáva, že neprináliži sebe samemu, že neši jeden pre sebať.
Preto pria naseba telo, aby ho obetoval svojmu odcovi načes a zadozutí nie zahriehy celom sluta.
Tu obetú konál svojil voľjo, a vy bohu zasvetena, sestra, či si aj ty nepovedala tie ste slova, keď si skladala slup.
Či si sa neobetovala bez vyhrady pánu Ježišovi, ako on svojmu odcovi?
Či si sa nestala závislov od boha a o Jeho nábestníkov?
Tvoj slub hudoby, poslušnosti a čisto ty nie je číre pri slubenie.
Tvoj slub je absolútným objetovaním seba bohu a v spovinnostiou zachovať tri evaníliove rady.
Slub mi dávaš bohu nie len obocie, ale aj povodu seba same.
Svety Gregor, veľký hovorí toto.
Revolna osoba
nepodrží si nič pre seba.
Všetko obentuje všemu húcemu.
Svoj život a seba samu.
Keď si zložil sluby, píše na tuto temu ďalej svety baziu, musí sa zachovať vočí bohu ako jeho vec, ktorú si mu daroval.
Svetokráteš spákaš, keď berieš niečo z toho, čo si mu obetova.
Revolné sluby obsahujú všetko, čo môže stvorení objetovať bohu.
Uznanie svojej slavosti.
Čo najumšie sa spájajú
V regelných sluboch sa obsahuje najhotšia poklona a oddanosť bohu, najvyššímu pánovi podľa príkladu Krýsta, ktorý hoci vol Božisin bezpodmínečne sa podiadil voli svojho odsa.
A sluby sú záveskami poslušnosti. Tá poslušnosť je veľkodušná, lebo sa úplne podiaduje voli Božej bez toho, že by vedela, čo sa bude od nepožadu.
Zlubi sú teda dôkazom lásky? Ježiš obetuje svoj život ocovi, od ktorého ho dostá? Odá sa dobrovolne svojmu ocovi, až po znamenie križna.
Či to nepolod vokazom lásky vočí bohu?
V rehunich sľivoch je vyjadrená aj poníženosť.
Ježi sa stal obetovať.
Obetoval seba sameho na zadozučnienie za hriehy.
Zničil seba, aby miesto ľudí napravil a vzdal če svojim ocev.
Obetoval sa bohu.
s ľubisu aj znakom úplnej od danosť.
Na ich miesto stala si si ty, aby si trpela, čo mali oni trpieť, aby si ich oslobodila od väčného ohňa a otvorila si im nebo.
To je regolnidu, ktorý ťaží.
Čiž násled komu slubu.
Bez nieho si revonácie sprát len podľa mena.
Čo me takto vyjadriť od danosti, závislosti, odriekanie, ktoré urobia osoby, ktorá ich má stvorenie,
Čo je len najpotrebnejšimi vecami spojene zo svétom, ktorá sa odhodlala zrieknúca rodíčov, súrodnenco, vlastí, bají života.
Keď to požaduje, volia božia, ktorá sa ničom nepodáva pokazenej prírodzenosti, alebo všetkom poslúcha vedenie božej milosti.
Ktorá s dôbrov sleduje svoj život, svoje skutky, svoj život božení milostvenstvu.
ktorá príjme všetky poníženia, ťažkosti, sklamania, choroby
i stratu pozemských veci, ktoré na niú dopustil boh.
Žehna predstajúcú božej ruku, ktorá kona od predstaveny uložené práce bez otázky.
Prečo to má robiť?
Niehľadie na ťažkostí.
Z radosťou pomáha drugým.
Roznáša radosť a pokoj po dome.
Môže povedať s Panom Ihríšom.
Aj hľa.
aby to dosiahla musí bojovať a zvyťazí nad stivými pokúšeniami diabla, ktorí myli duha a zabíja zmúžilost.
Učinkovanie v reholnom duchu, to je teda veľmi duho režitá vec.
Pretože je reholný duch podobný duchu Kristovmu.
Máme ho hladať myšlienka, slova, skutkoch Christa.
Ježiže je pre všetkých cesta, ktorá vedie do neba.
Je pravda, ktorá svietinaní.
Je to život, ktorý nás pobáda na tejto ceste.
Je vzorom, ktorý máme následovať.
Keď je ježiši vzorom pre všetkých, tak je pre vás.
Vzorom vo zvýšenej miere lebo ste opustili všetko, aby ste ho následovali.
Pridali ste sa k nemu, aby ste mu slúžili.
dosiahnu dokonalosť, ktorú mal on vo svojih mišneka slovak skutkov, ale ho môžeme nasledovať, a sme sa k nemu približiť.
A preto primíme slova Pavla, ktorí nas napomina.
Núž tak zmýšlajte o sebe ako Ježíš Kristus, ktorý keď bol spôsobe Boga, nepokladal to za lúpeš, že je róvný Bogu.
To císla na seba podobu slúhu.
Možeme to nachádzali u Filipáno, myslím, že druhé hlavé.
Tato pováha, duha, ktorú máme nasledovať, záleží v týchto pripomienka.
Ješiš nikdy nepozeral na seba, ale ani nemá predočami svoje záujmy.
Nič nespravil, aby sa nelyubil ľudom.
Nič nezaniedbal zbázne, že by sa jim
Nepáček. Boh a jeho sveta vola boli výlučnými predmetmi jeho myslenia a chcenia, jeho jediným pravidlom správanie sa.
Všetko obetoval bez výhrady svojmu nebeskému ocoví.
Jeho nábožnost nezáležila v prázdných a snívých cítoch, ale úprímnom činorodom cítení jeho vnútorna povaha bola plna odaností k Bogu, stálým zničením seba, niekoniečným milovaným ľudí.
Tuto povahu javil vo svojom učení a v príkladnom živote.
Tuto prizvukoval, že zakovaní zákona nemá byť zakovaním litery, ale musí byť dôkazom a vyjadrení láských bov.
Ješiš pokladal tu najši život ako prechodní, ako čas skúšky, keď máme skladať dôkazy lásky k nohámšiem húceľ.
Svojej ľudskéj prírodzenosti poskytoval len tie najpotrebnejšie veci.
Nemal nič a nikdy nebol utrápený pre zajít rajšok.
dohoverovalo božiu starostlivosti.
Neras ukázala na sebe vôsobenie chúdoby,
ježiž si voľil tom, čo sa ľudia najviac boja,
o čo sa len sprinutenia podriaťu,
ježiž ale nezavrhol bohatstvo, ale dával prednosť chúdoby.
Mne odsuďil hojnosť,
Ale učil, že ponišený a opovrnu týšý vod je mielši bohu a užitočnejši pre večnú spáce, učil, že sa mili ten kto se v namišla pre svoj vysoký úrad alebo.
Podla slousi odopravo všetky rádosti, ktoré nie sú prírodzenými násid tami dobrý skutkoho.
Jeho zamestnání bola práca a poštolské cesty modlitba vyučovanie učeníkov a zástupo.
Povedí ježiš bol kúvšetkým dobrý, dobrý vydětion i učeníkom, ktorí o milovalí, ale najme v týmčo trpelí, keď zvlastnej výniho cito bolo.
Dobrý bol marí magdalenie, samaritánke ženie, bol od som strátěného syná, pastírom strátěné óce milosetným samaritánom.
Ježiš znašal hiby a hrubu povahu a poštoľa.
Kolkomo se lasi tebět pre nevedemostu, a surovost svojí poslucháč.
Čem više a je dusa, tým byliš je sama ponorít do bohá.
prisposobit blížný a odpušťak ím,
denie sama celíčiť v tejtočnosti a oto závisi aj jej pokrok v toko nálasť.
Ježi štepeľ pre následovanie od svojí nepriátila.
Akotrpov, týchho, keď prišla hodne na jeho utrpenia, aby zúrili zlozky proti niemu, malčal, keď vyděli zúrý vôso, nie branil sa.
Nie práňem sa keď mu bolo aj možné.
Dál sa ukryšovat a dovoliu, aby sa radovali za svojeho zdánlibeho býtia stva na dne.
Sveci opredstavují ako neznesiteľni príkri, odporvni, ale úsane si samolí pre svečiť, že regulni
život je lachky, prijemný, už i točný.
Pradeví si si mali često po pakovátsu, va za svetého mňa.
Súl sú unkorda, oré seňa.
Násvěduj měcor, mnoho možeme násvědova, z pomocomilovský bôšem.
Panižiš hrozně tebou můky, ale jej nie výhladával, keď bol, že jada odkieba, trepie, dať je potrebnou pomá.
které sú domoch šťastné, zdjalene od svetá prichorí pristarenka, pristarco pri kudovníkci prídečov.
Počujte ako opisuje 1-2 min. Dobrý, božný vyskú, ale 1-2 módri on kervát jednu recholnosevské, tak to oni napisa.
Rého nasestra je všlachetná dobrá dusa, ktorú napelní je povolanie radostiú a vďakšnostiú voči je ženýchoví.
Opoušťa ako a poštorí svoju rodinu, orypočiznu, prednosne postavenie obluvené zvýklosti a počuva v srcí výlučnihala svoju ženýcha.
Lého nase starie dôšá, ktorá sklada svoje pokladi gnohám spasitila a prík dávat ním svoju hodu svoje srce, túžby a skloni svoju duchá, svoju slobodu, ktorá sa cíti bláženou.
Po svojom odriekani seba zatreni, ktorá ma tužbu mať viac, aby mohla viac vložitip obitu.
Renu na sestaj je důšáktor a sa nepozara na zada, kedy rás polužila ruku na búho.
Zrieklá sa svecké špiní, niekce sa donivráť.
Viem čo stuj na sedovanie Christa.
Odva a žila i je okriš.
Nadlani skúsila terniou vukoromu.
Skúsila kályšbolesky videlá s tlov vyčevania korbáče po vrazí, ktorými boliežišmúčený.
Skarvání obrátyla svojočiť nebysiám a videla barámka sedidná tronie, počula lahodných spiv a nieľo videla s prijevod.
pánien mučeníkov z palmami, to rytieš bojovalia zvítia zivni.
Pripojad je na kjetos javi, presela je duša radostiovaná deo,
vo svojom zápali volala, a no chcem být toho, ja bože moj na veky.
Ždi, k jak jsem následovat, Ždi napredovat v čnosti,
bešarči.
Zakovava, tvoje dobrota, a dá misili, a no chcem byť dokonala, a budem tvojo pomocou, lebo si povedal, že mi dáš očutia budem prosiť, budem řdi prosiť, až kim sa kteve mne dostaniem.
Nie počúla, na diatla.
ale počuva krista,
nebo oni je cesta pravda a život.
Pokúšíte ukazuje reholného ducha ako nie praktického pre ľudskú prirodzenast, žeho nie možno úskutočný, lebo sa pro tývia ľudský prirodzenast.
Je teda zesprávám kustole od 10, rozvlosem zali celý rok, bude m rozprávám od 10. Uroblo som s haramonogram pozváňal materiáli, aby som to je garéci prošku poučil, nebo kde niekedy za úmahve, ako veľmi malo veď jastejte odlasti, ale u to budú rozprávám.
a pojednej skázni mám dobro prijatila, ktorý je podatakáže motázky a zistujem, že čo sa ako na to zauberajú tými kázniami.
Tehla byc to byli ten šivodukovný vými krásně, a tři objedně, kde je spravali okazně tak mu odjezovoriť, ale nechaj tu panáfaráná, panáfarání kdy hovorí, ktečo hovorí to skutečne sa nitaženú.
A pretelite dobroj pátizucí krisňa kapyt.
Tak, kdy sme to.
Vítě, to je to naši v kávanie.
Že.
To niej možné.
ukazuje to duchá ako časí nepráktyťské.
Neče, jedi sa to nepráktycké.
Seme sa pri teda putlať, že bľa znamená neprínaležať sebe, být podanosti, ale nie bohá.
Rež závy sjeť od tvorstla. Tento na miesto bohá než je pravetak v jedných slabí ako mi a nie raz zaujati Antipatio Prokina.
Seba zaprý znamená být nevolnosti.
Rozum sa nie ma zatemnovat tým, čo je mu mily.
Srdce nie ma liplnúť v nejakém utvoru, zmyslí musia být potlačene,
čo nie je nic iné ako, znívočenie celý našej sú staví.
Loš!
Vstave nie je nevolnosť, nie súženi, nie je z ničením rozumový práce a cítou srdza.
Zaprenie nie húbiť niči, nie potláča, iba to, čo húbiť v nám zdarí, ktoré nám darbo.
Zasvetiný stál privádzá rozum plnej skvelostí, naučí serce právej a užitočné laske zmyslí vychováva tých media, ktorý predpísví je boží záko.
V seba zaprňí, ktoré žeda zasvetiný stáv je súžbov.
Vou služiť znamená pánova, to seba zaprňí je podriedenie, že jaka podúčíte, sluhu pod svojo panúvníka.
Jeď a pozoca.
Kto sa tvíčí seba zaprení pochopinu.
Kto sa úplně oddáľ bogo ako kristu z Panamalia, všetí sveti povězdravostiou.
Tysí nás bože skalanala. Nieho hovoríš o járme, vo svojej službe, a ja som mal takov obrovskú vojmás.
Hovoríš o járke, a ja som svojej.
sa týgňu tedy býč čas.
Seba zaprne músi být zbožno úloho, lebo Christus i unálo žil všetkym ľudion, ktorý ho, ktorý ho, ktorý násidovat.
On povedal, kto ktorý má nase do vladník zapriev sám, si ba nevezmi svoj kriš, ani má naseť.
Čo pořáduje, bo nemôže by nemôžnostiom?
Je nasedovat krista.
Sestratiáške je ti jármo.
kutu muškápen tvoje krepkej solova,
ponosí a stěžnosť.
Byť, zavislo, za prijeca musí byť praktický možné nebo je to zakladom dokonalozky, ktorá ti dokáže.
Bohá věc milováť ako ostatných ľudí, to musí byť možné.
Odatca byť zádistlo, čo požaduje za svete ni stálu, musí byť možné, lebo to konali všetci svete a tým sa stali oslávenými vnieby.
keď čitáš ich život obisi, pre svečí sa, že boli bohu odami, že bokonál s nimi ako samupáčilo, pre svoju slávu.
Jedni používá na ustavičnú modlíku, podažal si iš a odlučili od iných tvorov.
Žedala byši ryu slávu i omená, abyho ľudia posnali milovali i nikto poveriu opatirou chory opustiený starehnek.
Iných nechal puníšenom položení, biedia, chorobe, ale všetcí títou volali zradozkyu ako ježiš, ani lagože moň, rycháza mami som planňu tovojú vôli.
A reholných duchte dán je jeniesniesíteľný ani pre stáli sa vezo.
Sestra dobre pozná do provolne a velkodušne.
Dúhí čas sa však musíla cvíčít, týchtočnosťa, keďže sa je stali je životnou podmienkou, bez podmíčně sa oddala bohu, je jej serce by nie moho byť bez láských bohu.
Kémiľ je boha, nie može sa žalovat na nevímnutnost, ktorú je je zlásky naklada.
Čiť a nepokúšať jawol, aby si bola netrepesný vás.
Čiť bolo bremenom na začiatku, čo teraz neuniesieš?
Tedy si musela měrný zapas zapal hvorlivosti v dobrom vytrpení.
Nedevolíky napríkačo si čítá o hvorýnský skutko v sveti, tereby si bolo celá nasedova.
Tedy ký nie boli tvrde kristové slova okriži, ale je o těrte.
A preča kristu si je tenistý.
Dnes i zájtra, ale tvoja dosička neustala pri predošlej hôlívosti a nárbožnost.
svičenia, maláby si sa trošku obzrieť o kolu seba.
Mády si sa opitať sestiera, ktoré verne už, plania svoje povinností, či im život vrdia priíkri, či chcubiť neverne svojím sľubom, ktorý mi sa zavia zamibo.
Popitaj sa rých čím nepryniesí potišenie útropenia.
Či nie dostavajú posidu pred světo stánko.
Či nemajú duší pokoj, o ktorom hovoli ako što, že prevyšuje všetky úmyslý.
Niedreconé sestri, ktorá ví.
nepožívala a rádost rejonou živu, tak odľaskú tnia svoje o danost,
ktorá by nedjakovala vovu za...
že mohla zlužit slybí, ktorý údokonale bíjášu z Bohom, ktorá píjí měšili vlastná, měšili vlastná tým, že a zda měskoro poznala svojíši vodním s je.
Revolý dův je neznesíky a lilem tej búsi.
Tato niené hotova, ostadiverno.
a po malýky mu odopiera to, čo tomu Bohumu, co máme, ale kodále.
Umenšuje svoju odanost a nieráci pově.
Aj to je do všetri sama.
V celu spokoji svoje zmíci tým, že čo od niej posaduje mily.
Ďemapri tom cíti tárku, ktorú nic je už len sama.
Oddjanie sa odbohá, ale jármo slubový ostana, a je jej tarkou, ktorú nie umět je, pretreže jú opustil ježiš.
Mě potrž snič pretemnát, ježištý bude na tomat.
Mě bude tu děna, a bez vás výklěnát.
Čo to počujeme? A bol svetě nám jetkým?
a kňadky či regulistáže súžení, které sa vekom zvečují a stávaca najtvračím,
kiesakním úprípoja a je vekole stalavozky, kte je jadlo vám jenka.
Je pravdú, že ta prídovenostieva je vymnita.
Ale ta núternáto pre výští a výnakráti.
Akumálu bici potraľa páná bohá tvojho, kebici moh.
zňužit vôje podanie sa jemu na to, abyť a zotročil.
Či ma vôlu za ľudynie k trapejí svojíštovorou?
Trapí kebá, trátí, trátí.
tam úplně oddala do vlúžbí.
V povoľmi sa na jeho dobrotu muudro a přemovutno.
čo by si nie mohla úlobí v tomotou božej k nilosti.
Kdyť máš výkonad niečo mýmoriátne oprost, o mýmoriátnú potiú,
aby ale kiesaid vôberujte se ti pomôže.
Vyte vôv nienú tine a keľmi sôveta.
Ani teba, aby ti o mývovala.
Lento chce o těváby si ho uznalá za svožu páná bolo, mu potriaděná.
akú sa to patrý.
Nie chcete vynuťť tvojú slúžku, čo robíš masť, robíť vláky, nemyslí si, že sa osobo vodíš odkrižou, keby si bola mimo komunitíči kongrega.
Požaduje to reholný duch, aby si triala triže na jeho slavu na tvojúžito, aby si dosiala stupendokonalošti na ktorýťa povolána.
Je viem, a tý kryštý bóch uložnost aleber,
že tý je námeraný podľa jeho dobroť.
Spáci tělí si je pretjeba keď budie vzdí, hoto váprí a kříž, ke tříže anágyť a pripráveno.
Táci budie, láksi a úžitostný.
Rozpravá, rozpravá, po jednom mě spokojnom kresťanový,
z aslojím kriežom, který mům položil na kresťanovo, možno to podnáte.
A preto tam dostal od vlastne mňilosti, ani oho zlobráv,
dodeľkého sklámí sčát, je bolím všetky kriežestové dát.
Ateň kodotíčný začný výderatí tý krisu, výdí jedente tamu veľmi páči.
Ovolešnou keď si má krisu, dať tak si obrátentom, ktorý pámí páči.
Máne po týle výdíčný, že to iným a štatepeňa.
I je gálsimo, tedy za tverky, trašný veľky iné sa odnienou odrátí, nie výdí.
I je gálsimo, tedy máli.
a úž hoberge, úste povedať už je trojný, že si ho doberge, a ním ho se nímanie po takých hrozným táškým.
Takto predje celé skláníšte potiáska pozrie, opkupnie, opkudí všetí kríze, a karádu třiť je jednému krížu, k jednoducemu, takému nienápadnimo, zavereho potiáska, opkudí pozrie.
Ahovorí a mňanotentou si tu nebí, a mňa sa úfným moho šakty konfúlu.
Týto účumujú, že nemúhrá výsprašňa veľa špičku.
Minte poviem, takže spraňa masí jadným kýliš.
Čo ti?
Albo najmete moh, že ten človek nemáš jadným kýliš.
Újte?
Každémom.
Sýpanaj, majú.
najčasí v jedno, aképečným spôlíc, odjejšem na každý vodom.
Vyďte, ki tedy na sestra nebo jovala proti dôvodným predstáván,
pokusitila o regovam duchu, v karadný sa je doduše predstávský duch,
kerlo sa zrieka, askúbom poslušnosti, kudoby a Čistok.
Toho duchna odmieta svetika vôzu slovaní.
Ču sa mňa týka, niepria som svetaskeho duchna ale ducha bošíme.
Tu máš niepke repoznam tým, po deaktory vysme si mohli.
Poznáš si sám tento nášem.
dú, o ktorom vôstravame v ľudil už do našej dúsne.
Kto je teda se teda zapodíva dúsne to maj vôstvoje dúsne?
Robíte v plánu, v rádosti kočiuva, čo sa robí v rody na rádati začíta,
da zajde do také spološnosti, kde mi je mára.
uvúbohá, všalí sa, že nemôže po tom roby.
Róž pravou svetne, sveti, jak hovorí,
na rozudnávanie duchou.
Zosleta sú posvete rozprana.
Nevieníť oduchonom šívoť je pri rozvory nie ma můdru podnámku na duchovné věci,
keď je reč osvěstých věci a věciela,
bo naka na podnámky, ukáže v reči,
všim má spolném stercie.
Svetřiu počuvaťúť, čo prednáša Jb.
ale po rechrovský týsia učemného správná.
Tato rechrovská vňem všemného všemného všemného všemného správná.
ďete trať, nemúšte si hovorin pobomte.
Tedy hovorin, man je to.
Ale je recid, man jubí,
poriadane, a nie ma iškodit ani do dreňerínej na aladie.
Niekto prije mým dánkom, ktorí otrieši, ni se liškoste.
Je týsredovský zmíšla jústá, týsredovský, súdjami si ako týsť.
Jej trámení šťastia týsred, mají to krásta.
Dáva preznosť tykným maníero alebo výgrani postobáť.
Nětíky sa dobre, ké sa rozprává, vývne búkými význosť.
Napošnosť vám býtlené, vydliai šoblastnôv képrejné.
Úbohá, ako príbchno, vývěj bolo hovárača skrýtan, príb nemal výštohočona odbíbu.
Tak a to je pravíluje toť, čo výluje svet, a to je výluje si, čo on.
Zoský údná.
Všetko údná.
Poburuje svoje, pojrne spolniže na zlo.
Nemôže, rebně.
Vám je tu môžšieša tímužu, počič preti rečenia, ustupiť máčejte, ktúháte tímu kovi nejte.
Maratne môžu, kde by júd, drža tím nen nábožného.
Kde mi úkladili pretože zácovava prečití,
naberti podľor na svojí dôvnášu.
Teď tramoňa akci īš,
vždy sa tému, které stíto tľovô,
god kri stíto tľovna roka.
Mána byky dnes výspajte akrižovaného, a povedad výsudečný vzr. Matriklad.
Fajne arázujne, lebo ináč vytáhný.
Fajne.