Lukáš, 15, jedna až 10.
Božia láska je naozaj dokonala.
Prevyšuje všetko naše poznanie a chápanie.
Je bez pretvárky.
Všetko znesie, všetko vydrží.
Keby sme sa považovali za najväčších hriečníkov, preč sa je tu ešte niekto, kto nás má úprimne rád.
Neopustí nás aj keď my ho zaprieme.
Vzdáva sa božskej slávy a veľaby, aby sa mohol stať jedným z nás.
A prečo to všetko boh urobil, lebo nás miloval?
V nebi bude väčšia radost nad jedným hriečnikom, ktorý robí pokánie,
ako nad 99, ktorí pokánie nepotrebujú.
Toto evaníaliom je plné protikladov, ale zároveň je aj plné nežnej božej lásky.
Ježiša vyhľadávajú metníci a hriešníci, ktorí ho so záujmom počúvajú.
Dnešná samozrejme aj vtedajšia spoločnosť odmieta takýchto ľudí a kladie ich niekam nabok.
Ako by sme sa za nich niekedy hambili. Stránime sa ich.
Vzpomínajú sa aj Farisei.
Sú to reprezentanti kultu pravého boha.
Sú na popredných miestach, v synagogach a na hostinách.
Zväčšujú si modlitebne remienky a každý ich na uliciach pozdravuje.
Evanelista ich opisuje, že šomrali.
Práve od nich by sa čakalo, že budú súhlasiť s tým, ktorého toľký čas očakávali.
Božia láska nehladi na spoločenské postavenie, názory verejnosti alebo osobnú mienku jednotlivcov.
Božia láska je tu pre všetkých, ktorí sú ochotní poznať pravdu.
Ježiš si za svojich spolustolujúcich vyberá práve hriešníkov.
Tu sa priavuje jeho božia moc.
Nehľadí na spoločenské a náboženské predpisy.
Týmto si popudil proti sebe farizejou.
V našom náboženskom živote môžeme zaujať dva postoje.
Buď pokorne príjmeme boha a uznáme svoje slobosti a nedostatky,
alebo sa zatvrdlivo postavíme na stranu farizeo dnešných čias.
A nie je to ani také ťažké, ako by sa nám to môho na prvý pohľad zdať.
Korky sa nechávame strhnúť duchom dnešnej doby.
Suhlasíme znázormy v médiách, ktoré sa ani trochu nezgodujú zo zásadami viery.
súhlasime s eotennáziou alebo zabíjaním nienarodených.
Svoje deti vystavujeme riziku alkoholizmu, drog a neviazaných zábav.
Kolky z nás žijú už dlhé roky v hneve a nedokážu odpustiť svojmu susedoví.
Stokrát menej škody by sme napáchali, keby sme si nešli tvrdohlabu za svojou pravdou.
Na týmto všetkým ináv celým našim životom nech vždy býť asi božia dobrota a láska.
Ona jedina má môc zvitiaziť nad našimi slabostiami.
Je veľmi múd rekeci vieme uznať svoje slobosti.
V starom zákonne sa spomíná jedna zaujímava udalosť, keď Izrael putoval po pušti.
Mal nad sebou mocného boha.
Keď sa držal jeho zákona a príkazou, tak isto napredoval a vždyho boh požegnával.
Daval mu mannu a pre pelice.
Napajal ho vodou z oskali.
Ale keď sa odvrátil od ciest pánových, začali ich sužovať hady.
A řidi a videli, že ich skutky boli zlém, vrátili sa a olutovali.
Boh zas na nich zhliadol, a nedovolil, aby jeho lut videl porušenie.
Takisto je to aj s našim životom. My sme tiež ako óce, čo sa stratili.
A kzistíme, že sme zblúdili, poprozme nášho pána o silu a pomoc.
On pridiek nám, povezuje nám rany a viloží si nás na svoje plecia.
Nedovolí, aby sa nám noha zachvela.
V nebe bude vičšia radoť nad jedným hriešnikom, ako nad 99. spravodlivými.