Meditácia Lubomíra Stamčeka
Štvrtok po druhej veľkonočnej nedeli
Ján 3.31-36
Máte v zálube luštiť hádánky, hlavolami, križovky pre svoje vnútorné obohatenie.
Kto čita dnešné Evangelium, dostáva sa do úlohy luštitela, ktorý sa môže obohatiť
nie len pre tento svet, ale môže mu to poslužiť i pre večnosť.
Posuďme. Ježíš hovorí Nikodémovi. Kto prichádza z hora, je nad všetkých.
Ty, čo zostavovali liturgické texty, vynechali celých desať veršov medzi včerajším
a dnešným textom z Evanievia.
V predchádzajúcom texte Ján Krstiteľ vydával svedectvo o Ježišovi.
V dnešnom zase Pán Ježiš hovorí o dvojakom svedectve.
Kto je zo zeme, patrí zemi a hovorí pozemsky.
Myslel tým na Jána Krstiteľa.
Kto prichádza z neba, je nad všetkých.
Sväčí o tom, čo videl a počul, ale nik nepríjma jeho svedectvo.
A to je Ježíš.
Z toho vieme, že človek môže Krista a jeho svedectvo.
slova prijať, ale môžu ich aj odmietnúť. Kto ich príjma, ten sa stáva kresťanom
a zároveň príjma Bože slovo. Tým sa však všetko nekončí. Kresťana čakajú úlohy.
Je našo vlastné.
povinnosťou, aby sme toto poznanie Krista sprostredkovali ďalším.
V evaneliu teda odhalujeme támstvo osoby Pána Ježiša, uznávame, že je božím výslancom,
spasiteľom sveta, ale i súdcom všetkých.
Všetci sme svetkami. Ján Krstiteľ je len svedok, aj keď ho považujme za
najväčšieho, aký sa narodil zo ženy. Krstom, ktorý sme prijali, plynie pre nás
i povinnosť, aby sme ako Ján Krstiteľ vydávali svedectvo o Kristovi. To znamená, že nie
len naše svoje.
Slová, ale celý náš život, majú hovoriť o Kristoví.
Takisto ako Jan i Christian má stať bokom ako svedok,
pretože oni len s prostredkujúcím elementom mezi dvoma stranami.
Prôzme boha o Svetlo vieri, aby sme vydávali dobre svedectvo,
ktoré by bolo vierohodné a nezakrívali by sme pravdu.
Hoce sme krst prijali ako dití a nie uvedomovali sme si jeho význam pre náš poznemsky i väčný život.
Preť sa vstave, keď sme nadobudli užívanie rozumu a sme si vedomí svoje zodpovednosti, že máme slobodnu voľu, mali by sme krstnú milost z násobovať.
Poznávať Krista je povinnosťou každého pokrsteného.
Vodlidba rozhovor z Ježišom,
Svetá omša, stretnutie z Ježišom,
Sviatosť, prímanie Ježiša.
Toto všetko je nie len našou povinnosťou,
ale i potrebovo, pretože tým si plníme
Čo od nás právom očakáva boh, ale zároveň si získávame potrebné zásluhy, bez ktorých spása nie je môžna.
Vžod prvých dôb kresťanstvach sa stúpenci, mezi ktorých patríme aj mi, voľajú kresťanmi.
Máme menu pokrystovi a teda i povinnosť,
že po krste máme skutočne vydávať Svededstvo o Kristoví.
Vo víre sú mnohé veci, ktoré nikdy nebudeme vedie či poznať úplne.
Mnohé veci príjmame, veríme a hoce si ich nevieme vysvetliť,
cítíme, že sa to neprotiviť tomu, aby sme ich nemohli priať.
Osobnost Krista je vrchlom nášho živluta. Amen.