Meditácia Ľubomíra Stančeká
5. veľkonočná nideľa
Ján 13 31-33 34-35
Výzva k novému prikázaniu
Veľkonočnú dobu využiť na príkaz lásky
Nepatrite aj vy medzi tých, čo si v súvislosti
s Ježišavými slovami o príkaze návzajom sa milovať
ste si povedali, že sú to veľmi ťažké slova
Ježiš pri rozlučkové večeri s učeníkmi, keď už Judas odišiel Ježiša zradiť, hovoria
poštoľom.
Nové prikázanie vám dávam.
Veľkonočná doba nám pripomína vážne požiadavky, ktoré od nás čakaj Ježiš.
Medzi nie patrí aj prikaz, aby sme sa milovali navzájom.
Pán Ježíš pred svojím budúcim na nebo vstúpením, keď už nebude viditeľne prítomný vo svojej cirkvi a poštolom dáva príkaz.
Dozpoznal lásku pána Ježiša na vlastnom živote, kto z tejto lásky žije, kto ju príjma, je rozumie, pochopil týmto Ježišovým slovám.
Kto tieto slova pochopil a prijal za svoje, ten môže lahšie a viac, ako ktokolvek iný
ich realizovať vo svojom živote.
Vieme, prečo prišiel Ježíš na svet, prečo sa nám stalo.
podobný v ľudskom tele. Ježíš chce, aby sme s ním spolupracovali
na svojej spase. Prvé nebo sme si hriechom zatvorili. Ježíš svojou smrťou nám otvára
nebo.
Po prijati ducha Svetého máme spolupracovať s jeho milosťami, aby sme si zaslúžili účast
v novom Jeruzaleme, vožom kráľovstve.
V písme sa stretávame s kategóriami, ktoré máme poznať a podľa toho si zariadiť život.
Nový obraz neba, ktorý nám predstavuje Ježiš, keď sa budeme milovať, že podľa toho všetci spoznajú, že ste moji učeníci.
Zobudzam našich srdciach odhodlanie, nádej a lásku. Ježišové slova sú Žiedlom energie pre nás život, kde boh je našim odsom, ktorého srdce je poneláske a myl srdemstva.
Ježiš pri svojom na nebo vstúpení nám prislubil, že nám príde pripraviť miesto.
Stari obraz neba vyvoláva v nás strach pred veľkostiou a svetosťou boha.
Viera bezskutkový mrtva.
Bohce, aby sme prijatím nového prikázania, to zamená životom lásky mezi sebou budovali novú zem.
Musí budovať v sebe každý, kto uvedal v Kriste.
Udalosti zo života hovoria, že nestači sa narodiť v kresciánskej rodine a nestači byť len ako dieťa veriace, alebo len niekedy, keď im to vyhovuje, že som veriacim.
Pri krste bolo do našich duší zasiate semenovieri.
Vzrast nám dáva boh. Kedy príde pri nás žatva, smrť nikdo z nás nebie.
Dešo povinnosťou je pracovať na roli svoje biery.
V živote sa nedá nič o samote.
Medziludské vzťahy sú často ťažké, nepríjemne tvrdé.
Nielen iný majú chyby, nedostatky, dopušťajú sa o milou hriechou.
Ale mi každý jeden.
Preto sme povidný si navzajom odpušťať.
Ježiš nás učí realizovať vo svojom životie príkaz, aby sme sa navzajom milovali.
Chápeme, že Ježišové slova v tomto príkazé aj dnes plátia.
Niestratie vy navizname.
Musíme ich zachovať a chceme byť spasený.
Pohľad na Ježiša hovorí, že on najprv konal a potom hovoril.
Najprv odpúšťa hriechy a potom hovorí o láske.
Spomeďme si na Zachéa.
Ježiš dáva svoj život za nás a nie len hovorí o láske.
Kto chce hovoriť o láske, musí vláske dozrieť.
To nie je niečo, čo sa dá nať svičiť.
Dozrievanie vláske rastie z osobného poznávania Bohakuna.
Láska podľa Evanelia nie je nevedomá a slepá, súvisi zajste s poznaním.
Uvedomujeme si, že láska v Ježišovom štíle nestoji na deklarované pravde, ale na pravdevom postoji.
Ježiš nás tak uči milovať aj vtedy, keď naša láska nie je opetovaná, a to aj obetio vlastného života.
Keď na sveto-petrskom námestí Turek Mehmed Ali Akča, 13.5.1981, spáchal atentád na pápiež Jana Pavla II,
vieme, že pápiež sa na svojho vráha nie len nehněval, alež tie v tom istom roku prišiel za ním dovezania, aby ho navštívil a povedal mu, že ho má rád.
V roku 1998 se stala tragedia Člán Švajčiarskej Gardy, zastralil svojho nadriadeného podplukomníka,
jeho manželku a potom sa sám zastralil.
Bolo to zo závistí.
Viem, že na pohreb braha prišlo aj rodina zavraždeneho.
Prečo? Aby im podali ruku, že sa nehnievajú na braha?
Títo veriace si uvedomujú slova, predsud podie každý, kto sa na svojho brata hneva.
Viem, že sa máme maď rady.
Nie je potrebné, aby nám to niekto pripomínal.
Vieme však aj to, ako je ťažkej mílovať svojho blížného.
Maď rád tých, ktorí sú iný ako sme mi, sú iný ako by mali byť, ako by sme ich mi chcali mať.
Je pravdou, že keby všetci ľudia boli podľa našich predstav, nie mali by sme ťažkosti ich maď radí.
Ale vieme, že takáto situácia na zemi nikdy nebude.
Júdáž odchádza z večeradla, aby ho zradil.
Ale ježiš ho neprestáva maď rád.
Ježiž nás miloval do krajnosti.
aj v našom živote stretnime bela malých judášov.
Mám ich prestať milovať.
My sami sestávame judášmi, a iný majú nás prestať mať radí.
I správne, že chceme si vyprosiť právu lásku tak bohu, bližným i k sebe samým.
Uvedomujeme si, že ježiš od nás chce, aby sme sa zriekli nienávisti, zlej odplaty agresia súdou.
Po svetej omši sa vrátíme do pežného života, glúďom, ktorý nemusie odpovedať na našu lásku láskou ale hriechom.
Nesmíme a nechceme ich nenávidieť a nasledovať ich hriechu.
Preto prôzme eukaristického Krista o posilu vytrvať v dobrom vláske.
Kvovadis, kam kráčaš, bracestra?
To ježiš čakaj od nás. Amen.