Meditácia Ľubomira Stanczeca
Ježíž nás uzdravuje od hriechu.
Všimli ste si, kolko je v našom okolí chorých ľudí.
Nie len tých, čo trpia pretože ich boli nejaký út,
orgán ľudského tela.
Nie tých, čo trpia psychicky,
ale tých, ktorí majú zdravé ušiteľa a nepočujú,
majú zdravé ústa a sú nemý.
Čeraz viac odborníkov upozorňuje na skutočnosť, že sa stávame apatickými.
I napriek tomu, že dostávame veľa informácií cez internet či televíziu, vieme o sebe čeraz menej.
Dnešný mladý človek má už niekoľko násobne viac informácií vo veku do spievania, ako tomu bolo pred 50 rokmi.
Naprík tomu sa konštatuje, že informácie nevedia vyjadriť, nemajú dostačujúcu slomnú zásobu.
O živote vedia viac a preď sa u dnešného mladého človeka, hoci dospievať telesne oveľa skvor,
Citový život zaostáva.
Niečo podobné vidíme aj v oblasti viery. Význam a potrebu veriť si uvedomuje človek
až neskôršie. A preď sa deťom a mladým sa dostáva
mnoho informácií aj z oblasti viery. Tak sme svetkami, že viac a viac sa dopopredia
dostáva otázka, ako riešiť tento problém.
Môžeme povedať, že je to choroba našej doby.
Sme chorí a chorobu se neuvedomujeme, nepripúšťame a teda neliečime.
V našom okoli sú ľudia, ktorým náš stav nie je lahostajný a robia čo je v ich silách a moci,
aby sme spoznali hodnotu a krásu zdravého života a to nie len prirodzeného, ale aj života zviery.
O Ježišovi sa vie, dobre robil všetko, aj hluchým dával sluch, aj nemým reč.
Niekto môže poznamenať, že byť hlucho nemým je tvrdý údel človeka.
A preč sa máme v histórii svetých prípady, ktorí tvrdo pracovali na sebe, aby sa vedeli
ovládať a boli pánmi svojich úst?
O neskôršom pápežovi Agatonoví je známe, že ako knias, 3 roky nosil kamienok v ústach, aby sa naučil močať.
A o jednom z prvých odcov duchomného živote Arseniusový velkom z Egipte sa píše, že často hovoríval.
Za svoje slova musím robiť časté pokánie, ale zamocenie nie.
Často zabudame, že sme dostali od boha klenot života.
Lásku, vieru a nádej.
Často sa ku nám prihovára.
Priavuje nám svoju lásku vo sviatostiach, modlidve,
svetej omši,
ale aj pri iných skutkoch krestiánskeho duchomného a tělasného milosrdienstva.
Je na každom z nás, aby sme z vierou prímali tieto dary a zyskali milosti a dary pre život prirodzený i duchodný, pre život tu na zemi i večný.
Uvedomujeme si, že chory patrí lekaroví. Chore mu treba pomôcť.
A keď to vieme pochopiť vzpojení z tielom, oblasti duše nám to tým viac nemá robiť ťažkosti.
Podstáta našej vierie v tom, že celu svoju nádej máme v Bohu, ktorý vidí do našich srdc a nevidíľa zo mňa i šok.
Viera vychádzá z vernosti k tomu, ktorý za človeka zomrel.
Našou snaho vies tretávať sa zvierov s ježišom, ktorý jediný môže uzdraviť naše telo a dušu, a to nie len na čas, ale na celú večnosť. Amen.