Meditácia Ľubomira Stančeka
Ján 443-54
Určite smutným vzdychom boli tieto slova.
Ak nevidíte znamenia a divy, neveríte.
Často si uvedomujeme pri čítaní Evangelia, že keď Ježiša prosvia o zázračné úzdravenie,
rozhodne žiadal vieru od prosiaceho.
Beríte, že to môžem urobiť.
To bola potrebná podmienka jeho zázračnej intervencie.
Viera je podmienko v zázraku.
Ale v dnes opisanom prípade sa má vec naopak.
Zázrak môže byť podmienko viery.
Ak nevidíte divi, neveríte.
Kristus teda dáva jasne na vedomie, že neprišiel predovšetkým kvôli tomu, aby robením zázrakov oslobodzoval ľudí od ťažkostí.
Zvlášť v pôste si to musíme uvedomiť.
Spasiteľ zostupil na zem, aby vykúpil hriečný svet svojím utrpením a smrťou.
Na tento akt priprahoval ľudí svojou vznešenosťou a ťažkou náokou.
A zázraky, aké konal, mali potvrdzovať jeho spasiteľné poslanie,
mali vzbudzovať vieru v jeho evanílium, v jeho božstvo, v jeho misiu obrátenia ľudstva.
Teda nezávisle od milosrdiastva s akým divotvorca prinášal úlavu trpiacim, zázraky boli len ako by prílohou k misteriu vykúpenia.
Nerovíme z Krista jedine zázračného osloboditeľa od našich životných ťažkostí.
Vidíme v ňom predovšetkým nášho učiteľa, vychovávateľa a predovšetkým spasiteľa,
čo nám spritomňuje tu oslavená obetá.