Meditácie Lubomiera Stančeka. Sobota 11. týždňa v cezročnom období. Matúž 6, 24 a 44.
Život zježišom je bez trechu.
Ježíš v Evaníliu hovorí, nebude ústarostený o svoj život, čo budete jezť a ne o svoje
telo, čím sa zaodejte. Či život nie je viac ako jedlo a telo viac ako odev.
A kto z vás si môže starostiami prídať čo len lakec svojmu životu?
Váš nebeský otec predsa vie, že toto všetko potrebujete.
Hľadajte teda najprv Božie královstvo a jeho spravodlivosť a toto všetko dostanete
na vyše.
Preto nebudte u starostení o zajtrajšok.
Zajtrajší deň sa postará sám o seba.
Každý deň má do svojho trápenia.
Pán uznáva, že každý deň má do zlopoty a drejny starosti o potrebné veci,
že nebesky otec vie o týchto veciach potrebnych životu.
Sam Ježíš pracoval mnoho rokov v dielni sv. Jozefa,
aby pomohol svetej rodine zajistiť nutné životné prostriedky.
Ježiša vo slovo o zbytočných starostiach neznamená teda chválu pre lenivých, naopak, ostáva povinnosť práce a starostí, ale bez paniky, prílišnej úzkosti a divoké žiadostivosti.
Krestiám vieš, že svet je Božím dielom a on má vo svete svoju úlohu.
Boh stojí za všetkým dejaním, je mocnejšie než hriech a peklo a vo svojej mudrosti dokáže aj zlo obrátiť duchovnému úžitku.
Kresťan musí uvažovať o budúcnosti a staráť sa o každodenný chlieb, ale bez ufalstva a nie na úkor duchovného života, modlitby, ktorá vlastne dáva práci pravý zmysel a posvetenie.
Ani kresťan nevie, čo priniesie budúcnosť, ale vie, že Boh je pánom budúceho času.
Ak sa bojím o svoju budúcnosť, o svoje materiálne zabezpečenie, tak asi len preto,
že mám málo viery v Boha. Málo verím, alem veľmi vzdialeno a hmlisto, a že okren
tohto života existuje aj iný život, oveľa dokonalejší a obsahovoplnšej.
Boh je skutočná živá osoba. A život budúcnosti s ním alebo bez Neho si pripravujeme životom
tú na Zemi.
Preto ľudia žijú život tu na zemi bešťastia, zviery boveční život a správajú sa tak,
akúby malých dyspozicí len tie malé prostriedky času, priestoru a radości, ktoré sú medzi koliskou a truhlou.
Preto sa prisávajú ako piaviť se na tieto veci a ich sladkos chcú vysať až do poslednej kvapky.
Preto sa každý z nich pokladá za hlupáka nešťastníka, ak mo nejaký den požitok ujde,
až je v niému stáľom strahu, že mu niekto každú chvílu môže vyrádiť z ruk tieto oblúbené hračky.
Preto ten strah človeka pred rakovi,
vojnou, čiže strach pred smrťou.
A z tohto plinie to šialane úsylie starostí.
Musím stávať, budovať, musím zabezpečiť rodinu.
Však na boha budem mať čas potom v starobe, potom, potom, na koniec nikdy.
Doby slavé viery boli vždy dobami veľkého životného strachu.
Ak to si odvykou od cesty do kostola, zvykou si často na cestu, na nervovú kliniku.
Len ten, kto vlastní veci tohto sveta ako dár boží, ani stráca z očí božiu voľu a svoje poslanie od boha vo svetie,
len ten dokáže žiť bez strachu a prehnanej staroslivosti o zajtrajši deň.
Zdá sa vám to nadsadine.
Nie je to skutočnosť,
že jeme svoj život tak, ako by sme tu mali byť natrvalo.
Ako by veci, ktoré sme si nádobudlí,
nemali sme nikdy strateť,
ba skôr by sa to dalo prilovnať,
ako by sme si tieto veci brali zo sebou do hrobu,
aby sme ich môli aj po smrti užívať.
Kladíte niekedy do popredia viac svecké veci ako Pána Boha, nie mrzí Vás to.
Preto teraz vo svojom srdci po proste prísvetej omshi Pána Ježiše.
Panie, Ty mi ponúkáš užasnú výmenu.
Bezmež moje zbytočné zdarosti, ale je opravnené záujmi za svoje,
pretože tvoj a môj nebeský odiet z nálepšie vie, čo potrebujem,
a ja zase zoberiem Boži za svoje.
Budem sa snážiť, aby si ty bol pánom moje duši a prosiť svojho mojho života i v mojom životnom okolí.
Naoč ma tej pravej dôverek nebeskému odcovi, aby som vždy vo svojom životnom jednaní kladol na prve miesto zaujmy Božieho kráľostva a ostatne sa mi pridá, podľa tvojho prislubenia, podľa potreby, Amen.