Meditácie Lubomíra Stánčeka. 2. január. Ján 1. 19-28. Prežiť začiatok občianskeho roka ako radosné obdobie.
Radost je najlepšou vizitkou kresťana.
Nič tak neveriaceho neznenisti ako ona.
A naopak tí veriacy, ktorí strašia okolie smutnou tvárou,
vyvolávajú dojem, že kresťanstvo je náboženstvom, amputácie a vysychanie ľudskosti.
Sveti Ján Evangelista o najväčšom prorokovi starého zákona píše
Hľa, aké bolo svedectvo Jána, nie som Eliáš, nie som prorok, ja som hlas volajúceho na pušti.
Boh povolal Jana Krstiteľa na druhý brech Jordán.
A keď pohľad na Jana mohol vyvolať predstav drstného muža, akým Jan nepochybne bol,
ale diálog s Evanielia medzi ním a židmi s Jeruzalema hovorí o niečom inom, čo si máme dnes prijmať.
Ján pri plnení svojho poslania predchodcu Pána Ježiša je šťastný.
Šťastný s tým, čo ohlasuje, ako to robí, prečo to robí.
Nebojí sa vyhlásiť, ja nie som Mesiaž.
Povie, nie som, ani prorok, ale povie, ja som hlas, volajúce ho na pušti.
Vy rovnajte cestu Pánovi.
Ján pripomína známe slova tým, ktorí očakávajú Mesiaž.
Prorok Izajáš pripomínal už pred 700 roky židom, že Mesiáš príde, že majú sa tešiť.
Na príchod Mesiáše sa každý má pripraviť.
Keď očakávajú, či si krásne, veľké a takým Mesiáž je, národ sa má tešiť.
A tešia sa židia?
Ano.
Mnohí a medzi nimi a nebo židi.
aj vojáci hriešníci s Jeruzalema a Galilei.
Farizei, zákonníci, učiteľi a tý skvor upodozrievajú Jána, že ohrozuje ich postavenie.
O Jánovi, jeho radosti Evanieliu, hovorí, ako oznamuje prichod Mesiaša.
Medzi vami stojí ten, ktorého nie poznáte.
On prichádza po mne a ja nie som hoden rovnúť.
rozviadzať mu remienok na obovie.
Janová radość by býraz opravdivý, pokorné výaryt mesiáša.
Jan se neho vzerák toho počúva,
Jan hovorí pravdu
i keď neskôr príde o hlavu v hrodesovom paláci.
Jan však plní a splní to,
čo od nieho řiadam mesiáš.
a preto sa tieší, že pripravuje cesto pre mesiáša.
Urivok Evangelia konči slovami to sa stalo v Betháni za Jordánom, kde ján krstil.
Ježiš prece sa už narodil.
Vieme o všetkom podstatnom pre našu spásu.
A preto liturgický advent má svojeho podstatnienie ako čas radości.
Čas, kedy sa máme priprovať, tiešiť na sviatky narodinne Pánei Žiša.
Prečasom som som na cintory nestretol muže.
Pri rozhovore som sa dozvedil, že prišiel sa pomodliť na hrob odsa,
ktorý v ten deň oslovoval keď žil na rodiny.
Si nezabudol na narodiny odsa,
hoci otec už je roky v zemi a on sám už je detko.
Viera tomu to mužo vydáva návie, že sa stretne s odsem v neby u nebeskeho odsa.
Radoz nám umocňuje viera, že ježiš ktorého sviatky na rodinie sme prežili, nám umožňuje žiť život s Bohom v radosnom očakávanu.
Vriací kresťan bo viere prežíva svoj život ako životní advent, pretože verí v Krista ako odmenu za všetko, čo žije.
Kristian preto spokojom príma všetko či ho skúša boh.
Bohce skutočne málo od každého z nás,
a pre každého z nás má pripravený poklad.
Stačí trocha počítať,
koľko času mu veniem.
Amen.