Meditácia Lubomíra Stančeka
Piatok po druhej nedele v období cez rok
Marek 3, 13-19
Zaistie, každý z nás sa už stretol s ľuďmi, ktorí sú iného vyznania.
Oni veria v poha, ale napríklad nil znávajú tak ako my pannu Máriu,
o ktorej hovoria, že bola ako každá iná žena.
Ale stratli sme sa aj s ľuďmi, ktorí neveria Věžiša Krista,
veria len v starý zákon a prípadne v to, čo im ich živote vyhovuje.
A tak v poslednom čase vzniká mnoho cirkvičiek, siekt,
ktoré lákajú ľudí pod rôznymi zámienkami,
slubujú im tu na zemi raj, bohatstvo a ľudia sa dajú na sladké reči nachytať.
Potom často príde sklamanie s lzy.
Mnoho ľudí tento ťažký a zúfalý stav ukončí tragicky.
Ako mnohí ľudia túžia po výdobitkoch vedy a techniky, tak mnohí túžia po atrakciach i v duchomnom živote.
Mnohí sa pýtajú, prečo sa tak rozumný človek dal zlákať k zapredaniu viery, že
že za nichá i rodinu, deti, máňželku a ide za spoločnosťou,
ktorá od sameho začiatku hlása pochybné názory, rozvracia spoločenský poriadok.
Čo vedia ľudí k tomu, že svoju vieru zradia?
Evangelista Marek opisuje v Evangeliu to, ako Ježíš si povolal za sebou dvanástich,
aby ich vyučil, aby nadobudli vedomosti o jeho učení o nebeskom otcovi, o živote s Bohom,
a tak ich poslal robiť to, čo robil on.
Učiť tak, ako učil Ježíš, a robiť ľudí šťastnými.
Evangelista uvádza aj mena dvanástich.
Ako prvého uvádza Šimona, ktorého ustanovil neskoršie za viditeľnú hlavu na Zemi,
ktorého voláme aj prvým pápežom a ktorému zmenil meno na Peter Kefas Scala.
Ako by povedal, že jedini na pevnom základe na učení Ježiša Krista a v pevnej jednoti je sila.
Iho brata Ondreja, Jakuba a Jána, synou zebedejových, povolal, keď boli na lodi svojho odca zebedeja i znajatými robotníkmi.
Pre svoju výbušnú povahu, keď niechceli v jednej samaritánskej osade príjať Ježiša a jeho učeníkov, hovoria Ježišovi, aby na nich poslal pohromu z neba.
Nazval ich synovia hromu, Boanerges.
Ďalej povolal Filipa a Bartolomeja, ktorí boli rybáry.
Mytníka lejvýho, jen jmenom Matúša, ktorého prejho zamestnanie, ako vyberáča, nenávideli všetci obyvateľjaká farnauma.
Potom neveriacého Tomáša, Jakuba, Alfejoho Sina, Tadeja, Šimona, ktorý pochádzal z kraja,
kde žil v minulosti pravotec Jakub, ako by hnanec.
A judáša Iškariotského, ktorý obládal viacere reči,
a bol najvzdialanieši s apostolou,
nebol ani rybárom ani remeselnikom.
Bol to človek, ktorý nevedil, čo chce,
čo sa aj neskvor ukázalo,
keď dokáže Krista zradit za 30 strieborných,
a nakonec ich vráti zo slovami.
Zrešil som, lebo som zradil nevidnú krau.
Ide a obesí sa.
Takúto pestru spoločnosť si vybrali ježiž za svojich učeníkov.
Na rôznych povahách, ktoré mali apostoli, rozhodol sa vybudovať svoju církev.
Ím zveril mnohé veci, uzdravovať, krie siť mňrť.
vyháňať zlituchov.
Dal im to,
čo nikdy žiadem prorok v starom zákonie
nedal svojim učeníkom.
Ľudia žasli nad tým,
keď videli, ako si počínajú
a poštoli v menu ježišovom.
Ani ján krstitel, ktorého skvór považovali za mesiáša,
nie urobilo žiadny zázrak, ako Ježiš,
a tým viac nemohol dať tuto moc svojim učeníkom.
Veďmedzi jánových učeníkov patríli aj Andrej a Filip,
ktorí po Ježišovom krstie v Jordáne odchádzajú od jána,
ktorí ich posíla za Ježišom, keď im hovorí, hla, veránok Boži.
Ja nie som hoden rozviazať remienky na obuvi.
Tyto tvorili základ prvé cirkvy. Oni sa pri poslednej večery stávajú kniazmi,
keď im ježiš dáva moc premieňať chlieb na jeho telo a výno, na jeho krv slovami,
toto ropte na môjú pamiatku.
Tým istým apostolom, okrem Júdáša, ktorý už nebol medzi apostolmi,
dál po svojom z mrtvých stani moc odpúšťať hriechy slovami,
komu odpustíte hriechy, budemu odpustene.
Komu ich zadržíte, bude zadržane.
Vieme teda presne mená apostoló, ktorí sa stali základom a dostali moc od Krista, aby ľudí celého sveta urobili šťastným a pomohli im prežiť svoj život tak,
aby sa po jeho skončení dostali do väčného spoločenstva, kde každý bude vidieť boha stváre do tváre takého, ak je.
Modlíme sa za zjednotenie veriacich vo svetie.
Modlíme sa za jednotu vo vierie.
Teda i za židou, protestánske cirkvy, mohamedánou.
Šimtoistou a mnohé zblúdené spoločenstvá, aby sa vytvoril jeden očiniec, ako to povedal i Kristus.
Bude jeden očiniec a jeden pastier.
Keď bol svety otec nanášte ve v Anglicku, v televízi som pozeral priami prenostých to neopakovatelných slámností,
keď sa v bývalej ketemburskej katedrále, ktorá patríla prorýmsko-katolické cierkvy, od ktoré sa Henrych Wosmy otrhol,
pretože niechcel pápež vyhlásiť jeho platné mánžostvo za neplatné, aby sa potom druhý raz mohol oženiť.
V tejto katedrále sa stretol Jan-Pavel II zo svojim sprievodom,
vtorom boli kartinály, biskupy, arci biskupy s anglikánským prímasom,
ako by ich pápežom, keď v kostole vedla katolíka, stal anglikána.
metodista, adventista, letníčiar a všetci sa modlili spolu modlitbu odčenáš.
Modlitbu, ktorú naučil ježiš svojich učeninkov a ktorú sa modlia všetci veriaci.
Bol to veľký krok k jednote.
Mnohy dnes vidia, že v historii sa urobilo veľa chyp, o milou.
Došlo k mnohým nedorozumeniam, začo teraz sve trpí, ale aspoň bludáry.
Nepriateľia cirkvy vidia, že naša viera nie je založená na nauke ľudí.
Lebo by sa bola už dámno rozpadla.
Ale na učení Ježiša Krista.
Boha, ktorý i dnes bola nových šimonov Petrov Jánov.
ale i Márie Magdaleni.
Volá i nás, aby sme budovali pokoj
a tak splníme i prianie týchto dní,
keď sa budeme modliť za tých, ktorý blúdia.
Amen.