Meditácia Ľubomira Stančeka
Zamyslenie v cezročnom období
Život kresťana sleduje príklad Krista.
Položme si otázku, prečo chodíme do kostola a prečo sa modlíme a podobne.
A ako bude znieť naša odpoveď pre nás samých?
Na tuto otázku mnohí odpovedajú aj slovami
Potrebujem znova a znova nabrať svetla, soli do svojho života.
Iný, cítím, že aj moje okolie právom odo mňa žiada vzor, príklad života, a ja sa potrebujem posilniť.
Potrebujem svetlo, aby som viac videl a jasnejšie videl seba a okolie vo svetla kristovom.
Enými slovami, mnohé si uvedomujeme, že nie sme tu len pre seba, ale aj pre iných.
Ježíš od nás žiada, aby sme boli soľou a svetlou svojim bratom a sestrám.
A práve nám, takto zmýšľajúcím, pripomína Ježíš.
Vy ste sol zeme. Vy ste svetlo sveta.
A slova?
Nech tak svieti vaše svetlo pred ľuďmi, aby videli vaše dobré skutky a oslávovali vášho oce.
Ježíž je nie len učiteľ, ale aj náš vzor. On sám je sol v zeme. Bez neho svet by nemal tú príchuť večnosti.
Bez neho svet by upadol a zanikol pod tlakom nemorálky tak ľahko, ako sa rýchlo pokazia potraviny bez soli.
Sol je jeho božská prirodzenosť, jeho duch, ktorý svet dostal vo chvíli jeho vtelenia a neskorš je vo chvíli zmrtvých stania.
Sveti Bernard povedal, každá reč, ktorú počujem alebo čítam, je pre mňa bez chutí, ak nenachádzam v nejmeno Ježiš.
Kto príma krst, príma aj záväzok byť soľou, svetlom a mestom na návrši pre svoje okolie.
Tým viac je to má uvedomovať pokrstení a najmä kresťán katolík.
Byť dobrom ako je sol, byť dobrým ako je svetlo, byť prínosom ako je mesto na návrši.
Tými ježišom nám povedane, že krestián sa nemôže izolovať do seba, krestián má byť prínosom všade.
Krestián sa nesmi izolovať.
A ki Kristus celý pre nás, tak aj my sme tu pre druhých.
Ako sol nie je na ozdobu, tak kresťan má svoje jasné poslane.
Až vtedy sol plní svoje poslane, keď je pridana do potravín.
Krestan, ktorý žije svú vieru vo svete, stáva sa obohatením pre druhých.
Cirkev je sol presvet.
Preto je cirkev vo svoje podstate misína, evangelizačná, zaujíma sa o dobro sveta.
A taká musí cirkev zostať.
Sol sa rozpúšťa, vníka do potravýn, stáva sa súčasťou potravýn, ale sa nie stráca.
Tkaj kresňan katolik má výst zo seba a až dokonca dať sa celý a celkom do disposície bohu, v bratoch a se strach.
Keď ježiš povie, vy ste sol, pripomínanám, čo všetko sme od neho dostali, sme povinni dať druhým.
A čo platí pre sol, platí aj pre svetlo.
Pre mnohých ľudí vo svete prestá byť život chutný a rovnako jasný a tiež príjený.
Pretože na seber a na iných zažili sklámanie života.
A práve je Žiš stále moderný aktuálný nezapadajúci prachom nipatriacilan historii,
prináša životodárne svetlo, sol, mesto na návrši, aby vrátil svetu chúti žiť.
Pítať sa prečo žijem, čo je ciel zmysel poslanie človeka na zemi.
Človek si ma znova pripomenuť, uvedomiť, že jeho život nie je náhoda, zhoda okolnosti, či nieči rozmar.
Toto si uvedomujeme mý beriaci, keď pod vplyvom mižišových slov stretávame ľudí bez zmyslu života.
Nie každý môže byť umelcom, vedcom na neby, vedyči umenia.
Boh nas však vyzýva, aby sme boli ako krešťania, čím máme byť.
Kvet potrebuje slonko k životu. Človek potrebuje človeka, ktorý mu bude soljou, svetlom, mestom na návrší.
Každý človek má právo žiť, nie živoriť.
Cisár dál príkaz svojmu maliarový, aby mu nakresel kraba.
Dohy čas, Cisár maliar nevidel.
Pýtal sa naň a už si mysla, že sa previnil neposlušnosť ovočiniemu.
Keď maliar prišiel, niekoľkými tiachmi v niekoľkých sekundách namaloval Cisárový obraz.
Ktedimu Cisár položil otázku, kde bol celý ten čas.
Na tom mal maliar povedať, študoval som krabou.
Ano, kto chce byť krescanom, ten si musí čo najviac osvojiť slová kryste.
Až keď sa Ježišovo učenie stanímu všetkým, dostanie do jeho žíl, do jeho všetných udalosti živote,
až vtedy bude krescanom, ktorý je sol, svetlo a mesto na návrší.
Byť svetým, byť soľou, svetlom, mestom na návrši.
To je aj odpovedť na otázky typu, prečo veríš, prečo chodíš do kostola a podobne.
Amen.