Výzva od Ježiša pre nás
Bez predstania sa modlíte
To nie je taukecanos, čo som spomínal
Ako často sa modlím?
Kolko času stravím modlitbe?
Zohráva čas, v mojom prípade, pri modlitbe úlohu.
Kedy zabudame, zabudam na čas modlitbe.
Aký význam zohrava v mojom živote miesto, okolnosti, keď sa modlím.
Sveti apoštoľ Pavel pri písaní listu solunčanom vyziva vediacich, aby sa bezprestania modlili.
Spolňa iba príkaz, ktorý dal pred niekoľkými rokmi Ježíš svojím apoštolom,
keď podobenstve o vdove a sudcovi pozbudil svojich apoštolov, ale aj ostatných, ktorých budú počúvať
neústálej modlitbe, že sa treba stále modliť a neochábovať.
To je Lukáš 18. hlavy.
Avar Gius z Pontu napísal
Nie bolo nám prikázane
neprestajne pracovať, bedliť
ale bez prestania sa modliť stanovil zákon.
Takáto neúnavná horlivosť môže pochádzať len z hlásky.
Tato láska utvára naše srdce k pravdam, ktoré vyplývajú z viery.
Jedno z nich je aj to, že modlíca je vždy možné.
Akejkoľvek by boli búrky.
Svetián Zlatousty napísal,
aj človekový, ktorý obchoduje alebo cestuje, je možne pozornie samodlíť.
Takisto je možné inemu, ktorý sedí dielní a zošíva kože.
Pozniesie sa v duchu k Bohu. Je môžné každému sa modlíť.
Patev špidlík mi pred časom hovoril o svojej mame, ako sa ona modlila.
Pešne naprázniny domov a malotúrené okno teplo bolo, a jo mama krmela sliepky.
Dávala sliepka žrať a hovdela na, pi, pi, pi, pi, pi na zdravá z Mária milostiplna, na, pi, pi, pi, pi, pi na, na, na, svetá Mária matka Božia, na, pi, pi, pi, pi na, na, na.
A takto sa pomodlila celý rúženiec.
A Patrš Pidlích hovorí, to bola krásna lekcia pre mňa pretóloga modlíby.
Zpomínaj kodex katechizmus katolíckéj círky v 2616. bode.
Modlitba Giežišový je počas i overeného učinkovania už vypočúta prostrednictvom znamení.
Prečitani evaníria sestry vidíme, že veľa ľudí svetová ježiša počas svojho života.
Rozneskupiny, ľudia chóry malomocný, chromy, sirofeníčanka, kajúci zločínec,
že natrpiacaná krvotok, že na ktorá sa dotkla jeho šiad aj nôch,
I na prinávšteve Farizia Šimona jej sazi, ktorými obmyvala Ježišové nohy a mastela olejom a utierala do svojich vlasov, postava slepcov a ich prosba Ježišu, syn Davidov, zmiluj sa nad nami.
Teda nemusí vás presviečať, že sa máme modlíť stále.
Môžeme modlíť.
Všetky tieto udalosti mali a majúždí šťastný koniec.
Su vypočúte.
Ježiš uzdravuje schóroby, lieči, kriesi z mrtvy, odpúšť a hriech.
Teda Ježiš nás pozbudzuje k neustálej modlíbe.
Vidie to napríklad oh s evaníľových postáv,
ktoré prosia Ježišam, modlí sa k nemu a vyzívarí ho.
Pozbudzu je i nás k neustalej modlitbe.
Vždy a všade na každom městie, v každom životnom podstavení
za každých životných o podmienom.
Uistuje nás, že je možné modlíca vždy.
Duch Svetý, ktorý je podsom našej modlitby, je nám daný v každom čase,
v údalustiach každého dňa, aby v nás zbudil modlitbu.
Dôležité je uvedomíci to dnes, keď sa s Bohom stretávame v prítovnosti.
Niev čo bolo včera, a ničo bude za ítra.
Prýtomnosť je dôležita.
tajenstvo králostvo, o ktorom hovorí Ješiš, z veľebujenťa oče, že si tieto veci skryl pred mudrymi a zjavil si ich maličkým, nás angažuje k tomu, aby sme sa modlili v udalostiach každého dňa, každej chvílen.
Modliba je na to, aby opriňovala Bech Gein.
Urychlila príchod božieho královstva, spravodlivosti a pokoja, ale oveľa dôležitejšie je uvedomici, že máme našom modlitbo premiešať cesto,
obrazne povedane, obyčajných každodených situácii. Každá modlitba je kvasom.
o ktorom prohovorí aj Jesiš.
Na začiatku sme uspomírali svetro Paula, ktorý pozbudzuje variácii neustálej modlidbe.
Pozbudzuje aj nás.
Aby sme sa modlili pri každej príležitosti.
Jeden chlapec, keď som daval mladieží duchovné svičenia,
spomínal som aj o modlitbe, bol taký trošku vrták do mňa,
mi hovorí, aj na záchodie?
Vôlím, no keď to pojde dobre, aj na záchodie.
Cirke už 2000 rokov ponúká ľuďom modlitbu,
ktorú naučil samotných apostolochých majster a učiteľ modlitby Ješiš.
No i si však môžete položiť otázky,
či neustala modlitba neroby šloveka čudáka.
Čo neuchudobňuje, či takýto človek nerieta v oblakoch.
Ako je možné, aby krestián mohol spojíť svoje každodiene povinnosti s príkazom pána o neustálej modlitbe?
Nie lepšie hovoriť nie o neustálej modlitbe, ale o častej modlitbe.
Je v to verke rozdiel. Človek neustálej modlitby musí prejzúčiť tú cestu pomocou častej modlitby.
Dejnách bory ľudia, ale sú aj taky, aj teraz.
ktorí po mocov časnej modlitby dosiaľí vysoký stúpeň
neustálej modlitby.
Časta, to je ďalčie, neustála, to je ciel.
Ako je možné, že človek, ktorý než je v tichu, káštorá,
kde je vytvorné prostredie pre modlit bový život,
sa môže stíšiť a sústrediť, aby sa mohol často modlit.
Je to možné.
Aby sa človek módliel, musí najprv chcieť sa módliť.
Chcieť sa.
Nestačíba vedieť,
čo o modlitbe zjavuje
písmo svete,
ale treba sa naučiť
modlitca.
Duch svety je
živov vodov,
ktorá modliacom
sa srdci prúdi
do večného života.
O nás učí prímaďu zo sebas prámenia, ktorým je Kristus.
A v kristianskom živote sú prámenie, kde nás Kristus očakáva, aby nás napojil duhom svetým.
Zastáme sa príradám.
Častej modlitbe, premenie k modlitbe. Častej a premenie.
Rozmyšlajme obohu.
Svetepísmo hovorí o tom, aby sme neustále pametária mysleli na pána.
Kníha Deutoronomium hovorí o neustálej pameti na boha. Vždy a všade.
Zacituje vzdeutoronomia zo 6. hlavia 4. 9. verž.
Počuj, Izrael.
Pán je náš boh.
Pán jediný.
A ty budeš milovať pán a svojho boha
celým svojím srdcom,
celou svojou dušou
a celou svojou
ktoré ti ja dnes príkazujem.
Niech sú ti tvojom srdci
počúvaj o nich svojí sinov
a sám uvažuj o nich
či budeš sedieť vo svojom dome
či budeš na ceste
či budeš ležať alebo stať.
Priviaž si ich ako znamenie na rúku. Niech sú ako znaky mezi tvojimi očami.
a napíš si na veraje svojho domu a na dvere.
Suto naše myšlenky spojene zo vzdávaním vďaki.
Chváli nášho alebo naša lúto s nadzpachanymi hriechami.
Každý deň nám ponúka desiatky situácii, ktorých môžeme vidieť pôsobenie bohá.
napríklad v ľuďoch, ktorých stretávame počas našej cesty.
Ráno keď ich vidíme ešte zaspatých, môžná vracajúci sa z práce, utrápených študentov pred skúškou.
Mladý pár, ktorý je smutný.
Myslíme pritom na Ježiša, ktorý sa tiež často vracal unavený zo svoja poštôlskéj práce.
Uvedome si, že za týchto ľudí ježišiši vylial svoju krvu.
Vidime matku, ktorá drží v náručí svoje děťa.
Chvári im tomto obraze najsvetiešiu trojitsu.
Treba si nám uvedomiť, že treba dokázať pozerať na nie očami viery.
Rozmyšľad o bohu znamená hovoriť s ním, keď nien na hlas a spojň v duchu.
Auto buse sa s ním ožem rozprávať, využívam každú uvolnú chvílu,
ďakujem za tých, ktorý stretávam a v duchu ich šehnám, rozprávam s ním o tých ľuďoch.
Keď cestujem a vidím kostol duchu si predstavím bol stánok a dorujem na krátku chvílu ježiša ukryteho v tomňom pod spôsobom chleba.
Vidím cintorín.
Modlím sa krátkú modlitbu za zosnulíš.
Jednoducho sa správať ako dieťa, ktoré je jednoduché a prosté.
Trba si uvedomiť, že stávajme sa svojich myšlieňkami naplnenými ľuďmi, skúzme o nich s Bohom rozprávať a prednášať mu ich vo svojich modlíbach.
Pomôžeš sebe ale aj iným.
Ľudia, ktorí pracujú, nemajú možnosť sa stále modliť,
rozmyšliať obohu, rozpravať sa s ním.
Ponuká sa tu tretia možnosť.
Je to tzv. záhrané koleso.
Stačí, keď si vyberiem nejaký úrivok a vetu do svetou písma,
A opakujem si ju po cestie do školí, do práce, niekedy aj dlhší úrivok alebo verš.
Dobre je naučiť sa naspameť obľubia.
Žálmi sú zrkadlom veľkých božej skutkov v dejnách ľudstva
i zrkadlom ľudských situácií, ktoré Žálmi sa prežíva.
Niektorý žal môže odzrkatľovať minulú udalosti.
ale je taký jednoduchý, že sa možno pravdivo modliť
a všetci ľudia, všetkyj stavov a čias.
Takéto opakovanie nie je charakteristické iba
pre zasvetenú osobu.
Modľa sa tak mnohý ľudia, tak pre čo býzme sa nie mohli takto modlíť aj mi,
keď nám bo sám seba ponúka vo svojom slové.
ktoré je živým slovom, alebo viznanie najsvětě šio mena ježiš.
To to všetko jednoduché viznanie pocháza zvěry,
V tradyci modlitby, tak na východě i na západě je to rozwinute vo věcerých formách.
Vzívanie ješišovu mena je najjednotuhlou cestou ustavicznej modlitby.
To to vzívanie je možné v každom čase.
Alebo nie je znamením po prý inom, ale je jediným znamením to týšmilovaním bohá.
ktorý ježišový kristový ošivuje a pretvára každú čnost.
To nás veť je neustále modlímbé.
Zastáme sa teraz sestri bratia inom ošnostiou,
ako udržať sebe božiu prítomnost.
To je ponorica do niej.
Stáčí i bachuíla, giden kratky moment.
keď si uvedomíme, božiú prítomnos vomne.
že je to vômne celá trôjica.
I vanie kolko sekult.
Taku to radu dava brat, vavrý nec od zmrtvýstania,
ktorý celý život stravil v kuchyni.
Môžeme čítáť a kopíše.
Nie musíme být vždy v kostole, aby sme boli z Bohom.
Zosvojo sa si možeme urobiť kaponku, do ktorý sa ščasu na čas utianieme, aby sme sa z Bohom porospravali.
Krátka z pomíjenka na Boha, nútorna poklona hoci v behu a zmečom v ruké.
Takéto modliť by aj keď sú krátke sú Bohu veľmi Miller, takéto spôsob je veľmi vhodný a veľmi potrebný každýmu,
ktorí je každý děň vystavený ochrozeniu svojho životá.
Pozemského i duchovného.
Pamiętajmy na svoju spasu.
Na svece je o jedneho fajčšie rameňuje.
Ja to skúsil, se zurčitý konkrétný pos bez sigareti už nefajči.
Treba si uvedomý, že ja tým cem povedad, že každý sned.
Či žijeme v ufarnosti, alebo žijeme, kdekolvek, a no, kde dávame na seba posol, a chceme sa modliť pre naša toho ovocie.
Máme môžnosť meníť sami seba, nie je tu aj našá zálešitos meníť sa čom a z akým úmyslom.
stupi do nějaké o nového obdobia.
Takým obdobým to nemú si videlem začia do psírkevného rokálebo,
občanskeho rokálebo roka po duchovných svyčenách a podobně.
že nie sme zbabelzí s labosti je správne,
neslý svet potrebuje uvedomelych a odvášných ľudí i kresťanov.
Modíme sa preto panie napalma duchom modlíby.
Prosme často otvormi ústa i srdce.
Je spravne, že neustávame len pre islovách.
A už v unkoncom len dnes.
petože by to nebolo ono vôčí bohu, vôčí naž môkoľu.
Su výzvom, krisť je, peto je umúčenie, daj nám své tej věry, prameň, zachovaj na spane.
To je aj větnotno kátorickou spěvníku.
Bratia, naša modlitba niech zbudí v nás vytrvalosť v pokornej modlitbe,
protože naša osobná modlitba nie je i ba moja, jedná predrůhu, jedná predrůheho, máme milovať, obohacovať.
zme stvorený jeden pre druhého.
V životie zme už zášili vela hvír,
kece nám nic mne chcelo a nic sa nám nedarilo.
Vtedy všetko dokonca to môže byť aj modlít bolu.
Vtedy zobrať svoje bremeno a ko kríš.
A povedať aj sebe musím, nienem žechcem.
a ješiš vedel, čo okrem iného nás bude v životě očakávať.
A preto, který jeden z učeníkov mu povedal,
pán je nauč nás modlíca.
A to nieho cjaké, ale o modlitby nášho pana ježiša krysta.
a chčitáme pozornie Evanieliu tý je opisujú ježišou v život, a můžeme, a máme vidieť vňom ježiša kusa často modlí.
Modlí sa s apoštolmi prednými i sám v týchu ústraní, pre modlí celú noc.
Modlí sa nie preto, že ich se učíť, ako sa majú modlíť.
Nie pretože im si dať dobrej príklad.
Jednoducho preto, že mu je to vlastne, že to spoltane už prítomni prejav,
v nútorná oddanost, vrúcnost, tak prežiary i naše v nútro, naše konanien postoje štíl života a je námžný príkladom.
Je rónaký ješiš prímodniť bez samotě i zúčeníť.
Zlujujú mi!
ale učenici sú načený jeho modlitbô,
boli pred sa můží modlíby,
a tak sa modlit máme imí.
Prosich,
Ještě, keď a nevieme, naučme sa, a pretou učenícího prosia,
pán je naučnás modlíca. Tak ako ty žejím, išloho prosebno modlitbu,
potvozuje predošetky odpovediešiša, ktorú dostali.
keď sa modlíke, hovorť je oče naš.
Oniš naučin modlíte by oče naš,
ktorá pozostava zjedneho oslovenia a zo zjedmi pro zjed.
Prv. viadruju zaujem obožie kralostvo, ktoré budeme zinami, a k budeme plnit božiu vodu.
Ostatne viadruju našu tužbu po chlebe, odpustieni, ochranie predriechom, teda tužbu potom, čo děne potrebujeme, aby sme mohli plnit božie prikazania.
Bože je priania a tým sa priblišovak, bože mu kralus.
Oslovenie, ktorý sa tato modlíba začína a prospí, ktorými pokračuje,
to je všetko, je to také si strúčne, ale pretom veľmi obsážné výrviznanie.
Tento tek spúlu káša, kratši ako umatúša, ale nicto niemeni na tom, že aj keď ho máme dôch obmenách, bohje tu pre nás odsom predstavitérom spravodlivostia lásky, vdiačnosti a miłosedienstva.
náš ježi zaznáčil, náznáčil, že prozby, které pre skladáme bohú,
majú byť pokorné, ako prozby oddanúš.
keďto je pred svojím predstaveným, pred nekým kohoprosíme, je to čo si po nedvoverí ako prosiať jeť a podobne.
Tova niediu má nám tohovorí toho zvláštým z poôsobom.
Pohocov rečnické utázky nás dostala prijamo do stredu udalosti pyta sa.
Kto z vás v noci keď domé ušetkospí by nie vstal keby záču zvonku búchanie na zabnuté dvere?
a nie vyhoveľ výprostbe prijatelá,
ktorý si prišel píta, tribochníti chleba,
lebo nema, čo ponuknúť na havštěvé.
Pánám tu každému jednemu odpoveda,
za nás stón zmysle,
že by sme istotne vstály a vyhoveľímo.
Ak už nie kvori tomu, že nám je priatelom takvori tomu, aby sme malý pokoj a mohli spadjale.
A sa posunieme o verždjalej, tak tupám podávať ďalšný poučení o modlíby.
A to obrazom prosiace odjeďat.
k se nás ním výzváť dvôvere otsá,
neubmedzenú mocí uvedomí otsovu,
bez ranikšnú dvôvero a zárovej nám pripomínate.
že otec nás stále vypočuje, na kolko byť bôším jeť aťom, byť bôším synom z nami na prvšetkým být bôšej milosti.
Tak miôs je a bude pro podmienkov našej modnipi.
Sto od obrazu jalevi prýva, že od oca ako je.
Bo môžeme žiada dlen to, čo je dobre a nám osočné, ako na príklad obraz freje ryba vajce.
Kde by sme svedali oničo zle, nebezpečné, obrazne povidane o hada alebo škorpioná, bo hbiná to v svoje muutrosky a to vlastne nedal.
ale pa nás ujistuje, že odjeď z tým, čo prosia dada hasvetého.
Spominám si jeden bostové cmihovorí.
Môžem panšperituál športkovat, čo vysťame odpovedali.
Je by sa vám povedali, keby mi to revolna se strápovedala.
Môžem patrko športkovat, vysť sa vôsmíali.
Pýtate sa prečo evanielium spominá duchá sveteho, prečo nám práveť je udáva,
no preto lebo panas učí nieho cjakou modlitbu.
Ale takutie týnskú, synovskú, napelněnu dvôvérou našmu odcoví.
Svetia pošto o Pavol jasnehovorí.
Duk prichádza napomod našej slabosti, lebo nevieme ani to, začo sa máme modlíť.
A kutrém.
a sam duch sa prihovára za nás neby slovyťelnými vzdýchmi, koniecitátu.
Ako vidíme na to nie stať ale pekne slova, všetí hlasné volanie, ani všetko ľudské umenie.
Pre ježišový modlíde treba mať duchá adoptívneho sinovstva,
tôrám voláme aba odče. Pozrieme si to rýmanom osem 15.
Ano modlídeba máby na plnina duchom.
a ma vychádzad našho najhlepšieho bnutra.
Tohto ducha na može dať len ješiš.
A učujaj na spolu s apoštormi, to najsredtejš je oslovenie.
Oče naš.
Môžeme teda z isto to povedať, že je to najvzněšeníšia, naj úplnějšia modlitba, ako vyslovili peričlovyka.
Je to modlitba pána, modlitba našej svetej onše, naša osobná modlitba.
Je to odče naši chradosti, naši bolesti, a v tejto morditbe nazýva ješiš boha výrazom odče.
tu ježiš samho vrý, že bohje o těc.
Prvom radě je to jeho otec, a se z niego sa stáva i naš, boh je naš otec od fíle krstu,
kde sme sa stáli novým človekom a své jeho sinmi a cérami.
Kto je da uveril, jeho meno stáva sa božím synom?
Má začát modlitbu očenáš a povedzme si, že sam modlíme,
chodíme napríklad na svetom še, že už toho krad šívoť je zme stáli pred Bohom.
ale treba sa nám aj dnes zamyslieť a opítať a kúto výzera svojo modlítbo, modlím sa a wobec akú sa modlí, a keď sa modlím čo pri tom prežívam.
Nie tu aká si povrchnos či všetnosť.
Tu to modliť bú isto všetci dobre viemé náspáme.
Pravda recitováť od malička.
Ale kolko krát v životie sme sa pokvústili neoslovit svojo odsa
uprimnosti pokore, dvovere v tichosti svojho svarca.
Za misely sme sa nekedy na tým či bolo je naša moditba výadrením úplnej závy slosti na niebezkom odsový.
Či to nie je aká si tak a kotobyčenie býva, že byla hovoríme, ale naše srdce je odboha ďaleko.
Do šťasto zabudáme na dôleži tú vec, bo každého z nás do vovernie pozvá.
Pozna naše myšlenky naše najtajnejšie sní, skor a komý.
Níž v předním nemožeme ukryť, a no veľmiho može urážajú naše siť se pekné, ale falušné slova,
které nie vyvierajú znažal s arca.
Môde tbou, můjeme toho povedať, ale ču naše postoje skutky v každoděnom životie.
Pán nie ma rád pokritsov, faryzejov.
abyť vydělí teda povrchnie, reklamne ve znažovnútra, možno je to pre nás silne, čo si hovoríme, ale stretávame sa s nimi aj mi.
keď bolu niečo dokážeme vochvili načenia slúbíť, ale poton sa aj trochu,
nie námáhame to spolíť. Viemé sa potom renbího várať.
Bože veď věž, aká som únavena, kolko mám práce, nemal som čas, mám nabitý program,
nestíha, děti, povinnosti a tak dělej.
Čo všetko dokažeme povedať bohu, keď sa máme modli.
Ješiž nám povedaľ,
ako sa máme modliť a očo prosi, závere uvedomme si dnes nám to hovorí a chce nás naučít modlíca a ko svojých apoštolov.
Utázka je chcem sa od nieho.
učiť modlit ve, bojme sa seba.
a dvoverujú mému.
Povedz mému spolu za poštoľmi panie naučnás modlíca, tak ako ty.
Na účná zmodica zo živou bierou od anovláskov rozpravaca stebov svojim našim odsom, či už týchosti izby, kútyku, kapronky, kostolika, sú kromni alebo naverejnosti.
Lebo len na toľko bude naša modlitba modlitbou,
nakolko sa do nej vlošíme celý.
Takéto chvíľa sa pokuzme uvašovad na tým,
a ký je vstách môjstách z nieveským odsom.
Trecáme si dvo gludí, ktorý sa majú radí.
využivajú doslova každú chvílku, aby mohli byc poľú.
Daža sa zárutí, hradiací, zláskov dohočí
a hovorici úplimne samozrejme všetko, čo prežívajú.
a ak by sme si takýto vstjak vytvorili z niebeským odsom.
My sami by sme tu žili byť čím častějšie v jeho glýskosti.
Bylo by úplou samozalímostiou těšit sa z růzovoru modnit besním.
Vtedy by sme nebrali modnitbu ako prijťáš, ale modný by sme sa všadě celým svojím životom.
Tedy, kto z nás by nie tu žil po Bohu, po jeho náručí,
laskomom pohladení, je mnom pohladení, amel.