Meditácia Lubomira Stanceka
Matúž 11 25-27
Zjavil si ich maličky.
Ako sme počuli, nik nepozná oce, iba Boží syn a ten, komu to syn bude chcieť zjaviť.
a komu to si im bude chcieť zjaviť?
Len jednoduchým ľuďom, čiže ľuďom s úprimným srdcom.
Toto zjavenie boha najdokonalejším spôsobom obsahuje Kristovo evanérium
a evanérium bolo odovzdané veľmi jednoduchými slovami.
Ohrozením pre náboženstvo sa stáva to, že ľudia strácajú zárobu v jednoduchých veciach
a peknom jazyku jednoduchých formulácií.
U nemcovie známi ironický výrok.
Prečo má byť niečo jednoduché, ak to možno skomplikovať?
Vo všeobecnosti ľudia začínajú pohrdať tým, čo sa nebližtí a nerobí hluk.
Radi komplikujú reč na fúkanými slovami, majú radi ekstravagánciu v literatúre a v umení.
Nechápujú moderné maliárstvo, modernú hudbu, ale priám sa tešia, že nechápujú, lebo to pochlebuje ich márnyvosti, lebo to vyhovuje ich snobizmu.
Ozdobujú čačkami svoje byty a o tá odeľ, rozhovory a vôbec svoj štýl života, ktorý prestáva byť prirodzený.
Takie ľudia nenachádzajú zálubu v Božom zjavení konkrétne, v jednotuchých zásadách,
aké zjavuje Ježíš Kristus.
Kto si napísal, že to, čo dostávame od Boha, je jednoduché, ale diabol vyniká v komplikáciách.
Ľudia strácajú zálubu v jednoduchosti. Vzdialujú sa od Boha.
pretože Boh je niekonečne jednoduchý, bez príkras a bytie je jeho jediným bohatstvom.
My tiež nepotrebujeme vyberané ornamenty, treba sa nám len usadiť v pravde, ako vo vlastnom
dome.
Kiež by sme sa nedali zvádzať čaru falošných ekstravagancií a nachádzali zálubu v tom,
čo je skutočné.
A najväčšou skutočnosťou, ktorá je schopná pohnuť nebo a zem, je Kríž a obeta Ježiša
Krista.