Meditácia Ľubomira Stanceka
Ján, 7, 1-2, 10, 25-30
Určité formulácie v tejto kristovej výpovedi sa môžu niekomu zdať nie dosť jasné.
Pane Ježíš hovorí, aj ma poznáte, aj odkiaľ som viete.
A však hneď dodáva, toho, ktorý ma poslal, vy ho nepoznáte.
Ale môž ma poznať Ježíša, nepoznajúc jeho poslane,
Tak teda v podstate títo ľudia nepoznali Krista, poznali miesto jeho detstva, poznali
určite jeho rodinu a okolnosti pobytu v Nazarete, ale ich oči a srdce boli zatvorené
na jeho božstvo a jeho misiu spási.
A či my poznáme Krista, závisí to vlastne od toho,
nakolko spoznávame v ňom nášho boha a spasiteľa,
nakolko spoznávame ho v jeho sveté cirkvi, v jeho sviatostiach.
Povedzme si teda ešte viac.
Natolko poznáme Krista, nakolko k nemu patríme,
zúčastňujúc sa na živote cirkvy a na sviatosnom živote.
Približujúc sa takto ku Kristovi, poznávame ho čoraz viac.
Lebo čím viac niečo máme radí, tým viac sa snažíme to poznať.
Po všeobecnosti, aby sme Boha poznali, treba k nemu patriť.
Ty, ktorí stoja ďaleko od Boha, hovoria o ňom same hlúposti, ale ako chcú poznať
a približiť sa k nemu, tak už ako si k nemu patria.
Samozrejme, nepatrí k Bohu niekto, koho on nevyvolil, nikto k nemu nepatrí, kto neodpovedal
na jeho voľbu a lásku svojím úplným darovaním sa a podriadením sa jeho vôli.
Stojať pod kristovým križom a teda pri jeho oltáry, svečíme o našej spolupatričnosti gukristovy, robíme to podobne otvorenie a odvážne, ako ona berná mu skupinka na Golgote. Amen.