LÍSTOK NÁDEJE V okolí hlavnej stanice istého veľkomesta sa každý večer stretávali zástupy ľudských trosiek: bezdomovci, zlodeji, narkomani, ľudia z rôznych etník a všetkých farieb... Ľahko sa dalo …Viac
LÍSTOK NÁDEJE
V okolí hlavnej stanice istého veľkomesta sa každý večer stretávali zástupy ľudských trosiek: bezdomovci, zlodeji, narkomani, ľudia z rôznych etník a všetkých farieb... Ľahko sa dalo uhádnuť, že sú nešťastní a zúfalí. Dlhé brady, zakalené oči, roztrasené ruky, zdrapy, špina. Viac ako peniaze všetci potrebovali útechu a povzbudenie. To však dnes nevie dať takmer nik.
V tomto zástupe vytŕčal jeden mladík. Bol rovnako špinavý a mal dlhé, nepestované vlasy. Medzi ostatnými úbožiakmi sa však pohyboval, akoby mal vlastnú loď spásy.
Keď sa zdalo, že je naozaj zle, vo chvíľach beznádejnej samoty a najčiernejšieho smútku, mladík vytiahol z vrecka zamastený, ošúchaný lístok a prečítal si ho. Potom ho starostlivo znovu poskladal a opäť vložil do vrecka. Niekedy ho pobozkal, pritisol si ho na srdce alebo na čelo. Zdalo sa, že ho to upokojilo, vzpriamil sa, akoby znova nabral odvahu.
Čo bolo napísané na tom tajomnom lístku? Len šesť jednoduchých slov: "Malá bočná bránka je stále otvorená." Nič viac.
Tento lístok mu poslal otec. Znamenalo to, že synovi odpustil a že sa kedykoľvek môže vrátiť domov. Raz v noci to aj skutočne urobil. Malú bočnú bránku do záhrady našiel otvorenú. Potichu vyšiel po schodoch a vhupol do svojej postele.
Keď sa ráno zobudil, pri posteli stál otec. Mlčky sa objali.
Boh nám daroval celý zväzok takýchto "lístkov". Nenájdeme náhodou "vo vrecku" svojej duše rovnaký odkaz?
Zdroj: Bruno Ferrero: Nebo v našom fome. Don Bosco, 2011, str. 54-55, ISBN 978-80-8074-150-1. Foto: www.pexels.com
V okolí hlavnej stanice istého veľkomesta sa každý večer stretávali zástupy ľudských trosiek: bezdomovci, zlodeji, narkomani, ľudia z rôznych etník a všetkých farieb... Ľahko sa dalo uhádnuť, že sú nešťastní a zúfalí. Dlhé brady, zakalené oči, roztrasené ruky, zdrapy, špina. Viac ako peniaze všetci potrebovali útechu a povzbudenie. To však dnes nevie dať takmer nik.
V tomto zástupe vytŕčal jeden mladík. Bol rovnako špinavý a mal dlhé, nepestované vlasy. Medzi ostatnými úbožiakmi sa však pohyboval, akoby mal vlastnú loď spásy.
Keď sa zdalo, že je naozaj zle, vo chvíľach beznádejnej samoty a najčiernejšieho smútku, mladík vytiahol z vrecka zamastený, ošúchaný lístok a prečítal si ho. Potom ho starostlivo znovu poskladal a opäť vložil do vrecka. Niekedy ho pobozkal, pritisol si ho na srdce alebo na čelo. Zdalo sa, že ho to upokojilo, vzpriamil sa, akoby znova nabral odvahu.
Čo bolo napísané na tom tajomnom lístku? Len šesť jednoduchých slov: "Malá bočná bránka je stále otvorená." Nič viac.
Tento lístok mu poslal otec. Znamenalo to, že synovi odpustil a že sa kedykoľvek môže vrátiť domov. Raz v noci to aj skutočne urobil. Malú bočnú bránku do záhrady našiel otvorenú. Potichu vyšiel po schodoch a vhupol do svojej postele.
Keď sa ráno zobudil, pri posteli stál otec. Mlčky sa objali.
Boh nám daroval celý zväzok takýchto "lístkov". Nenájdeme náhodou "vo vrecku" svojej duše rovnaký odkaz?
Zdroj: Bruno Ferrero: Nebo v našom fome. Don Bosco, 2011, str. 54-55, ISBN 978-80-8074-150-1. Foto: www.pexels.com
Tak to je! Človek, ktorý celý život nebuduje vzťahy, myslí iba na seba... je sám, bez lásky, nádeje, viery... Život bez Boha, Jeho Matky, bez blízkych ľudí... je spočiatku lákavý, bezstarostný, neohraničený povinnosťami..., ale s pribúdajúcimi rokmi a starosťami v samote sa stáva až príliš bolestný!
Monika Alman
- Nahlásiť
Zmeniť komentár
Vymazať komentár
Niektorí si za samotu v starobe ale nemôžu sami..."vychovali" napr. nevďačné deti...nestretli vhodného životného partnera...rodinné vzťahy stroskotali nie z ich viny...a druhá strana nejavila záujem sa ospravedlniť a nebodaj kontaktovať sa. Ja som ten príbeh pochopila tak, že chlapec bol rebel, závisly na drogách, ktorý dajme tomu otcovi ublížil, obral ho o prachy nz drogy...ten ho vyhodil z …Viac
Niektorí si za samotu v starobe ale nemôžu sami..."vychovali" napr. nevďačné deti...nestretli vhodného životného partnera...rodinné vzťahy stroskotali nie z ich viny...a druhá strana nejavila záujem sa ospravedlniť a nebodaj kontaktovať sa. Ja som ten príbeh pochopila tak, že chlapec bol rebel, závisly na drogách, ktorý dajme tomu otcovi ublížil, obral ho o prachy nz drogy...ten ho vyhodil z domu, no tajne sledoval ako žije a nechal ho padnúť až na dno, aby si uvedomil...čo mal doma aké pohodlie, čo spravil zle, a ako teraz musí žiť a pretĺkať sa bez Otcovej pomoci...no zároveň mu to bolo ľúto, po čase videl ako syn chradne, aky je zanedbaný, že už pochopil a bojuje so sebou...tak mu raz nechal lístok, keď ho našiel spať ns lavičke na stanici...a tajne dúfsl, že raz dostane odvahu vrátiť sa domov. Niečo ako ísť na sv.spoveď po 20 rokoch...Určite však dávam za pravdu, že na zdravých vzťahoch treba usilovne a každý deň pracovať.
Monika, prosím o prepáčenie, píšem o vlastných skúsenostiach. Moja teta i švagor - dvaja slobodní ľudia, ktorí celý život mysleli iba na seba, nikdy nezavolali na prázdniny nijakých synovcov a netere, nerobili stretnutia s bratmia sestrami..., nič, teraz znásilňujú príbuzenské okolie, vraj rodina! Celý život žili iba pre seba, nevedia, čo je obeta, ale teraz sa jej dožadujú nad rámec skutočných …Viac
Monika, prosím o prepáčenie, píšem o vlastných skúsenostiach. Moja teta i švagor - dvaja slobodní ľudia, ktorí celý život mysleli iba na seba, nikdy nezavolali na prázdniny nijakých synovcov a netere, nerobili stretnutia s bratmia sestrami..., nič, teraz znásilňujú príbuzenské okolie, vraj rodina! Celý život žili iba pre seba, nevedia, čo je obeta, ale teraz sa jej dožadujú nad rámec skutočných matiek či otcov. Vždy tvrdili, že si nevedia predstaviť žiť s malými deťmi a ... Porovnávajú sa s matkami a otcami funkčných rodín, čudujú sa, že si nevytvorili žiaden vzťah so vzdialeným príbuzným.... je to také smutné, že mnohí ľudia si to v mladosti neuvedomujú a potom sa čudujú, že nijaké vzťahy nefungujú...
Ak sa vnúčatá nestretávajú so starými rodičmi, nepoznajú ich, nemajú s nimi žiadnu väzbu...
Ak sa vnúčatá nestretávajú so starými rodičmi, nepoznajú ich, nemajú s nimi žiadnu väzbu...
Monika Alman
- Nahlásiť
Zmeniť komentár
Vymazať komentár
Každý má iné skúsenosti, ktoré sú mu najbližšie...nemám ti čo prepáčiť. Tak je určite rozdiel, ked niekto je vyrovnaný so svojou samotou, rozhodol sa pre ňu buď kvôli životným okolnostiam povahe, traume...a je zmierený s tým čo ho čaká, lebo tak vlastne prežil väčšinu svojho života...a keď na niekoho doľahne osamelosť...lebo bol obklopený hlukom, hobby, prácou, kolegami...a tí ho zrazu už …Viac
Každý má iné skúsenosti, ktoré sú mu najbližšie...nemám ti čo prepáčiť. Tak je určite rozdiel, ked niekto je vyrovnaný so svojou samotou, rozhodol sa pre ňu buď kvôli životným okolnostiam povahe, traume...a je zmierený s tým čo ho čaká, lebo tak vlastne prežil väčšinu svojho života...a keď na niekoho doľahne osamelosť...lebo bol obklopený hlukom, hobby, prácou, kolegami...a tí ho zrazu už nepotrebujú, lebo ho nemajú ako využiť...už nevládzu...príde choroba a sú radi keď prejdú na záchod a majú navarené...ak si to teraz vynucujú, je to určite silené...to už by som si radšej platila opatrovateľku ako sa hrať zrazu na rodinu. Dobrej priateľke/susede dať kľúč od bytu/domu v prípade ťažkej choroby/ blízkosti smrti...urobiť závet, zariadiť hrobové miesto, prípadne kto vybaví pohreb a vyčleniť na to peniaze. Takí ktorí boli len stredobod takým sa zvyká najtrpkejšie...tak aspoň zbilancujú...
Monika Alman
- Nahlásiť
Zmeniť komentár
Vymazať komentár
Ja vám otváram oči? To skôr vyznieva srandovne...hádam to nemyslíte ironicky...veď ja sa môžem učiť od druhých...Poznals som tetu, nebola príbuzná, ale robila mi pestúnku keď som bolz malá. Anjel na zemi...strašne som ju lúbila a aj stále ľúbim...obaja synovia jej zomreli, obaja tragicky...musela sa súdiť s nevestami, prišla aj o vnučku...nikdy však nezanevrela na vieru a na deti...po tom …Viac
Ja vám otváram oči? To skôr vyznieva srandovne...hádam to nemyslíte ironicky...veď ja sa môžem učiť od druhých...Poznals som tetu, nebola príbuzná, ale robila mi pestúnku keď som bolz malá. Anjel na zemi...strašne som ju lúbila a aj stále ľúbim...obaja synovia jej zomreli, obaja tragicky...musela sa súdiť s nevestami, prišla aj o vnučku...nikdy však nezanevrela na vieru a na deti...po tom všetkom venovala zvyšok života opatere detí. Nikdy na ňu nezabudnem. Mala tisíc dôvodov zanevrieť na celý svet, na Boha, na ľudí...nespravila to. Prevládla u nej nežistná láska k druhým, lebo to bola jej väčšia podstata napriek jej strašnej bolesti. Naučila ma toho mnoho....
Monika Alman
- Nahlásiť
Zmeniť komentár
Vymazať komentár
Ďakujem aj ja, ak to takto vidíte.
Ľudská bieda
Monika Alman
- Nahlásiť
Zmeniť komentár
Vymazať komentár
Pointa bola v nádeji. V akejkoľvek strašnej situácií sme, môžme sa vrátiť k Otcovi...