Felszínes öröm a mostani egyházi zenékben - Maestro Aurelio Porfiri írása
![](https://seedus0275.gloriatv.net/storage1/np0bq9yyz1oxqipamqb803jvo8qukcnaltfh9ct.webp?scale=on&secure=ZDJ-4FBc9kuqvH8LAlON1g&expires=1724210485)
A Zsoltárok könyvének 150. zsoltárához Szent Ágoston a következő megjegyzést fűzte:
"Nem véletlen, hogy az ötvenedik zsoltár a bűnbocsánatról beszél, a századik a kegyelemről és ítéletről, a százötvenedik pedig Isten és szentjei dicséretéről. Sőt, ebben a sorrendben közelítjük meg az örök életet: először megvetjük bűneinket, majd igazságos, jó életet élünk, ezzel kiérdemelve az örök életet".
Szent Ágoston megjegyzése nagyon erőteljes, hiszen megtudjuk tőle, hogy a 150. zsoltárt nem értelmezhetjük a többi nélkül. Bizonyos értelemben egy szimfóniához hasonlítható. Nem dicsőíthetünk (150. zsoltár), ha nem morzsoltuk el könnyeinket a bűneinkért (50. zsoltár).
Ezért van az, hogy a gregorián kórus visszafogott, szigorú és tekintélyesen boldog. Nincs semmi köze a felszínes örömhöz, amivel sok modern egyházi dalban találkozhatunk.
Kép: Augustine, © Lawrence OP, CC BY-NC-ND, #newsTenngmhtvq