Igumen Nikon Vorobjov. "Pokud zemřete v nepřátelství (ať se tak nestane), vězte, že všechny vaše dobré skutky i naděje na spásu zahynou. Upadnete do spárů těch, kdo rozsévají nepřátelství. …Více
Igumen Nikon Vorobjov.
"Pokud zemřete v nepřátelství (ať se tak nestane), vězte, že všechny vaše dobré skutky i naděje na spásu zahynou. Upadnete do spárů těch, kdo rozsévají nepřátelství. Království Boží je kralovstvím lásky a pokoje. Nemůže do něj vstoupit nepřátelství."
(igumen Nikon Vorobjov)
Z dopisů otce igumena Nikona (Vorobjova)
svým duchovním dětem
Drahá M,
Hospodin si přeje spasit každého člověka, ne každý člověk však ve skutečnosti spasen být chce. Slovy chtějí být spaseni všichni, přijde-li ale řada na skutky, spásu odmítají. Čím ji odmítají? Jistě ne svými hříchy, neboť v minulosti žili velcí hříšníci jako lotr na kříži nebo ctihodná Marie Egyptská a mnozí další. Ti učinili pokání ze svých hříchů a Hospodin jim odpustil a oni byli spaseni. Hyne jen ten, kdo hřeší a nečiní pokání, a ještě sám sebe ve svých hříších ospravedlňuje. To je ten nejstrašnější a nejzhoubnější způsob odpadnutí od Boha. Hospodin říká: "Já jsem přišel přizvat k pokání ne spravedlivé, ale hříšníky." Co pod tím máme rozumět? Boží slovo říká, že "není spravedlivého, není ani jednoho." Všichni jsou hříšní, ale čím více je člověk svatý, tím více hříchů ve svém nitru spatřuje. Hospodin proto přišel přizvat hříšníky k pokání, a skrze toto pokání spasit ty, kteří poznávají své hříchy, kají se z nich před Hospodinem a prosí jej o odpuštění. Ale ty, kteří své hříchy nevidí nebo sami sebe ospravedlňují, Hospodin odmítá. Tak Bůh odvrhl a odsoudil ještě na zemi farizeje, kteří sami sebe považovali za spravedlivé anebo dokonce za vzor pro druhé. Jak hrozný je tento stav - ochraň od něj, Bože, každého člověka! Ctihodný Sisoj Veliký prosil anděly, kteří přišli pro jeho duši, aby se za něj pomodlili, aby mu Hospodin dal ještě čas ke konání pokání.
Ctihodný Pimen Veliký zase říkal:
"Věřte bratři, kde bude satan, tam budu uvržen i já." A přitom Pimen Veliký křísil za svého života i mrtvé. Všichni služebníci Boží až do samé smrti oplakávali své hříchy jako svůj nesplatitelný dluh před Bohem. A my, ze své sebelásky, své hříchy skrýváme, ospravedlňujeme se z nich, činíme věci zlé, zatímco už jednou nohou stojíme v hrobě. Podívej se na svůj život a ze všeho, o čem víš, čiň pokání. Pros se slzami, jak prosí svatá Církev, prostřednictvím zemních poklon: "Dejž, Pane, abych viděl provinění svá." (Z modlitby ctih. Efrema Syrského.) Jestliže člověk nevidí své hříchy, neznamená to ještě, že žádné nemá. Znamená to, že se nenachází pouze v hříších, ale navíc i v duchovní slepotě. A jestliže nás duchovní otec nebo i jakýkoli cizí člověk obviňuje z našich prohřešků, není zapotřebí, abychom se ospravedlňovali, ale naopak je třeba prosit Hospodina, aby nám naše hříchy odkryl a aby nám dal možnost učinit z nich pokání ještě před příchodem smrti a získat zde na zemi odpuštění.
Drahá dcero!
Tvůj dopis jsem dostal. Pomáhej ti Hospodin přežít v této propasti, přeplout moře života a dostihnout tichého přístavu. V dnešních dnech je život velmi obtížný, zvláště pro mladé lidi! Vždy proto pros o pomoc Hospodina a Matku Boží. Buď si pevně vědoma, že jestliže člověk z hloubi své duše nechce vykonat hřích, ani celé peklo mu nemůže ublížit, protože při něm bude stát Boží pomoc. Pokud se ale člověk sám od sebe přikloní k hříchu, bude s ním nejdříve vést rozhovory v myšlenkách a nebude všechny zlé a dotěrné myšlenky odmítat jako jedovatou zmiji, tehdy nepřítel našeho spasení najde vchod do jeho srdce a Hospodin dopustí, aby učinil hřích. Stejně tak Bůh ve své prozřetelnosti dopouští pád člověka pro jeho namyšlenost, hrdost a pýchu nebo neustálé odsuzování bližních. Proto je třeba být bdělý a nechovat ve svém srdci a myšlenkách žádný jed, který by nás mohl otrávit. Jen bděním nad sebou, zdrženlivostí vnějších smyslů (zraku, sluchu, hmatu) a nepřestávajícím - dle našich možností - vzýváním Božího jména je možné zničit všechny výpady nepřítele a nedopustit, abychom upadli do velkého hříchu. Je třeba ničit jménem Ježíše Krista všechny rodící se hříšné myšlenky a pocity, jež povstávají z naší hříšné a zkažené přirozenosti a také vlivem běsů, dokud ještě nevyrostly a zcela nezapustily kořeny. Není jiné cesty a jiného prostředku k očištění sebe sama než bděním a modlitbou, jak praví sv. apoštol Pavel: "Bděte a modlete se bez ustání," abychom se vyhnuli všem neštěstím, nepřátelům a jejich zbraním. Vydrž a snaž se, bojuj, nedávej svou ruku nepříteli, buď věrná Hospodinu a on tě neopustí a nedopustí, abys byla poražena, kdyby proti tobě jediné povstal třeba celý svět. "S námi je Bůh, rozumějte národy a usmiřte se s Ním, neboť s námi je Bůh." Hospodin nechť ti žehná a ochraňuje tě.
ZDROJ: www.orthodoxia.cz/spirit/vorobjov.htm
"Pokud zemřete v nepřátelství (ať se tak nestane), vězte, že všechny vaše dobré skutky i naděje na spásu zahynou. Upadnete do spárů těch, kdo rozsévají nepřátelství. Království Boží je kralovstvím lásky a pokoje. Nemůže do něj vstoupit nepřátelství."
(igumen Nikon Vorobjov)
Z dopisů otce igumena Nikona (Vorobjova)
svým duchovním dětem
Drahá M,
Hospodin si přeje spasit každého člověka, ne každý člověk však ve skutečnosti spasen být chce. Slovy chtějí být spaseni všichni, přijde-li ale řada na skutky, spásu odmítají. Čím ji odmítají? Jistě ne svými hříchy, neboť v minulosti žili velcí hříšníci jako lotr na kříži nebo ctihodná Marie Egyptská a mnozí další. Ti učinili pokání ze svých hříchů a Hospodin jim odpustil a oni byli spaseni. Hyne jen ten, kdo hřeší a nečiní pokání, a ještě sám sebe ve svých hříších ospravedlňuje. To je ten nejstrašnější a nejzhoubnější způsob odpadnutí od Boha. Hospodin říká: "Já jsem přišel přizvat k pokání ne spravedlivé, ale hříšníky." Co pod tím máme rozumět? Boží slovo říká, že "není spravedlivého, není ani jednoho." Všichni jsou hříšní, ale čím více je člověk svatý, tím více hříchů ve svém nitru spatřuje. Hospodin proto přišel přizvat hříšníky k pokání, a skrze toto pokání spasit ty, kteří poznávají své hříchy, kají se z nich před Hospodinem a prosí jej o odpuštění. Ale ty, kteří své hříchy nevidí nebo sami sebe ospravedlňují, Hospodin odmítá. Tak Bůh odvrhl a odsoudil ještě na zemi farizeje, kteří sami sebe považovali za spravedlivé anebo dokonce za vzor pro druhé. Jak hrozný je tento stav - ochraň od něj, Bože, každého člověka! Ctihodný Sisoj Veliký prosil anděly, kteří přišli pro jeho duši, aby se za něj pomodlili, aby mu Hospodin dal ještě čas ke konání pokání.
Ctihodný Pimen Veliký zase říkal:
"Věřte bratři, kde bude satan, tam budu uvržen i já." A přitom Pimen Veliký křísil za svého života i mrtvé. Všichni služebníci Boží až do samé smrti oplakávali své hříchy jako svůj nesplatitelný dluh před Bohem. A my, ze své sebelásky, své hříchy skrýváme, ospravedlňujeme se z nich, činíme věci zlé, zatímco už jednou nohou stojíme v hrobě. Podívej se na svůj život a ze všeho, o čem víš, čiň pokání. Pros se slzami, jak prosí svatá Církev, prostřednictvím zemních poklon: "Dejž, Pane, abych viděl provinění svá." (Z modlitby ctih. Efrema Syrského.) Jestliže člověk nevidí své hříchy, neznamená to ještě, že žádné nemá. Znamená to, že se nenachází pouze v hříších, ale navíc i v duchovní slepotě. A jestliže nás duchovní otec nebo i jakýkoli cizí člověk obviňuje z našich prohřešků, není zapotřebí, abychom se ospravedlňovali, ale naopak je třeba prosit Hospodina, aby nám naše hříchy odkryl a aby nám dal možnost učinit z nich pokání ještě před příchodem smrti a získat zde na zemi odpuštění.
Drahá dcero!
Tvůj dopis jsem dostal. Pomáhej ti Hospodin přežít v této propasti, přeplout moře života a dostihnout tichého přístavu. V dnešních dnech je život velmi obtížný, zvláště pro mladé lidi! Vždy proto pros o pomoc Hospodina a Matku Boží. Buď si pevně vědoma, že jestliže člověk z hloubi své duše nechce vykonat hřích, ani celé peklo mu nemůže ublížit, protože při něm bude stát Boží pomoc. Pokud se ale člověk sám od sebe přikloní k hříchu, bude s ním nejdříve vést rozhovory v myšlenkách a nebude všechny zlé a dotěrné myšlenky odmítat jako jedovatou zmiji, tehdy nepřítel našeho spasení najde vchod do jeho srdce a Hospodin dopustí, aby učinil hřích. Stejně tak Bůh ve své prozřetelnosti dopouští pád člověka pro jeho namyšlenost, hrdost a pýchu nebo neustálé odsuzování bližních. Proto je třeba být bdělý a nechovat ve svém srdci a myšlenkách žádný jed, který by nás mohl otrávit. Jen bděním nad sebou, zdrženlivostí vnějších smyslů (zraku, sluchu, hmatu) a nepřestávajícím - dle našich možností - vzýváním Božího jména je možné zničit všechny výpady nepřítele a nedopustit, abychom upadli do velkého hříchu. Je třeba ničit jménem Ježíše Krista všechny rodící se hříšné myšlenky a pocity, jež povstávají z naší hříšné a zkažené přirozenosti a také vlivem běsů, dokud ještě nevyrostly a zcela nezapustily kořeny. Není jiné cesty a jiného prostředku k očištění sebe sama než bděním a modlitbou, jak praví sv. apoštol Pavel: "Bděte a modlete se bez ustání," abychom se vyhnuli všem neštěstím, nepřátelům a jejich zbraním. Vydrž a snaž se, bojuj, nedávej svou ruku nepříteli, buď věrná Hospodinu a on tě neopustí a nedopustí, abys byla poražena, kdyby proti tobě jediné povstal třeba celý svět. "S námi je Bůh, rozumějte národy a usmiřte se s Ním, neboť s námi je Bůh." Hospodin nechť ti žehná a ochraňuje tě.
ZDROJ: www.orthodoxia.cz/spirit/vorobjov.htm
Ctihodný Sisoj Veliký prosil anděly, kteří přišli pro jeho duši, aby se za něj pomodlili, aby mu Hospodin dal ještě čas ke konání pokání.
Ctihodný Pimen Veliký zase říkal: „Věřte bratři, kde bude satan, tam budu uvržen i já.“ A přitom Pimen Veliký křísil za svého života i mrtvé.
Všichni služebníci Boží až do samé smrti oplakávali své hříchy jako svůj nesplatitelný dluh před Bohem.
A my,…Více
Ctihodný Sisoj Veliký prosil anděly, kteří přišli pro jeho duši, aby se za něj pomodlili, aby mu Hospodin dal ještě čas ke konání pokání.
Ctihodný Pimen Veliký zase říkal: „Věřte bratři, kde bude satan, tam budu uvržen i já.“ A přitom Pimen Veliký křísil za svého života i mrtvé.
Všichni služebníci Boží až do samé smrti oplakávali své hříchy jako svůj nesplatitelný dluh před Bohem.
A my, ze své sebelásky, své hříchy skrýváme, ospravedlňujeme se z nich, činíme věci zlé, zatímco už jednou nohou stojíme v hrobě…
Podívej se na svůj život a ze všeho, o čem víš, čiň pokání.
Igumen Nikon (Vorobjov)
Ctihodný Pimen Veliký zase říkal: „Věřte bratři, kde bude satan, tam budu uvržen i já.“ A přitom Pimen Veliký křísil za svého života i mrtvé.
Všichni služebníci Boží až do samé smrti oplakávali své hříchy jako svůj nesplatitelný dluh před Bohem.
A my, ze své sebelásky, své hříchy skrýváme, ospravedlňujeme se z nich, činíme věci zlé, zatímco už jednou nohou stojíme v hrobě…
Podívej se na svůj život a ze všeho, o čem víš, čiň pokání.
Igumen Nikon (Vorobjov)
Ten, kdo jde správnou duchovní cestou, začíná v sobě spatřovat víc a víc hříchů, až nakonec uvidí duchovním zrakem sebe sama celého v hříchu, v duchovním malomocenství, pocítí celým svým srdcem, že je špinavý a nečistý, že je nedůstojný vzývat jméno Boží. A poté už jen jako celník, aniž by se odvážil pozdvihnout své oči k nebi, s bolestí v srdci vzývá: „Bože, buď milostiv mně hříšnému …Více
Ten, kdo jde správnou duchovní cestou, začíná v sobě spatřovat víc a víc hříchů, až nakonec uvidí duchovním zrakem sebe sama celého v hříchu, v duchovním malomocenství, pocítí celým svým srdcem, že je špinavý a nečistý, že je nedůstojný vzývat jméno Boží. A poté už jen jako celník, aniž by se odvážil pozdvihnout své oči k nebi, s bolestí v srdci vzývá: „Bože, buď milostiv mně hříšnému.“ (Lk 18, 13)
Když se člověk v daném okamžiku nachází delší čas v takovémto duševním rozpoložení, vychází z něho ospravedlněný, tak jako z něj vyšel ospravedlněný celník.
Jestliže se ale někdo považuje za dobrého, a dokonce i těžké hříchy považuje za výjimečné, náhodné, ve kterých není vinen on, ale spíše různé vnější okolnosti nebo lidé nebo běsi, a jeho vina je podle něj jen velmi malá, toto rozpoložení je lživé, tento stav je zjevným nebo skrytým sebeklamem, sebeobelstěním (прелесть), od něhož ať nás ochrání Hospodin.
Abychom šli po správné cestě, je třeba dávat na sebe samého dobrý pozor, dávat svoje skutky, slova, myšlenky, touhy atd. do souladu s Kristovými přikázáními, neospravedlňovat se v ničem, snažit se napravit a, nakolik je to jen možné, neobviňovat a neodsuzovat druhé.
Když budeme před Bohem činit pokání, snažit se být pokornými před ním a před lidmi, tehdy nám bude Bůh postupně odkrývat náš pád, naši zkázu, náš nesplatitelný dluh. Jeden byl dlužen pět set denárů, druhý padesát, a stejně oba neměli čím zaplatit. (Lk 7,41)
Oba potřebují, aby jim Hospodin ze své milosti odpustil, to znamená, že není takového spravedlivého, který by nepotřeboval milosti Spasitele.A tu je moudrost Boží: zjevný hříšník se může stát pokorným, přijít k Bohu a být spasen dříve nežli na pohled spravedlivý. Proto také řekl Pán Ježíš Kristus, že celníci a hříšníci předcházejí do království Božího mnoho z těch, kteří jsou navenek spravedliví. (Mt 21,31)
Pro velikou moudrost Boží napomáhají hříchy a běsové člověku k pokoře, a tím i ke spasení. Proto Pán nepřikazoval vytrhávat plevel ze pšenice (Mt 13,29). Bez plevele by lehce vznikla pýcha, a Bohu se pýcha protiví (Jak 4,6).
Pýcha a namyšlenost jsou záhubou člověka.
Co vyplývá z toho, co zde bylo řečeno? Poznejte svůj neduh a hříšnost, neodsuzujte nikoho, neospravedlňujte se, usilujte o pokoru, a Bůh vás ve správný čas povznese.
Bože, milostiv buď nám hříšným.
Z dopisů duchovním dětem
Igumen Nikon (Vorobjov)
r. 1950
Když se člověk v daném okamžiku nachází delší čas v takovémto duševním rozpoložení, vychází z něho ospravedlněný, tak jako z něj vyšel ospravedlněný celník.
Jestliže se ale někdo považuje za dobrého, a dokonce i těžké hříchy považuje za výjimečné, náhodné, ve kterých není vinen on, ale spíše různé vnější okolnosti nebo lidé nebo běsi, a jeho vina je podle něj jen velmi malá, toto rozpoložení je lživé, tento stav je zjevným nebo skrytým sebeklamem, sebeobelstěním (прелесть), od něhož ať nás ochrání Hospodin.
Abychom šli po správné cestě, je třeba dávat na sebe samého dobrý pozor, dávat svoje skutky, slova, myšlenky, touhy atd. do souladu s Kristovými přikázáními, neospravedlňovat se v ničem, snažit se napravit a, nakolik je to jen možné, neobviňovat a neodsuzovat druhé.
Když budeme před Bohem činit pokání, snažit se být pokornými před ním a před lidmi, tehdy nám bude Bůh postupně odkrývat náš pád, naši zkázu, náš nesplatitelný dluh. Jeden byl dlužen pět set denárů, druhý padesát, a stejně oba neměli čím zaplatit. (Lk 7,41)
Oba potřebují, aby jim Hospodin ze své milosti odpustil, to znamená, že není takového spravedlivého, který by nepotřeboval milosti Spasitele.A tu je moudrost Boží: zjevný hříšník se může stát pokorným, přijít k Bohu a být spasen dříve nežli na pohled spravedlivý. Proto také řekl Pán Ježíš Kristus, že celníci a hříšníci předcházejí do království Božího mnoho z těch, kteří jsou navenek spravedliví. (Mt 21,31)
Pro velikou moudrost Boží napomáhají hříchy a běsové člověku k pokoře, a tím i ke spasení. Proto Pán nepřikazoval vytrhávat plevel ze pšenice (Mt 13,29). Bez plevele by lehce vznikla pýcha, a Bohu se pýcha protiví (Jak 4,6).
Pýcha a namyšlenost jsou záhubou člověka.
Co vyplývá z toho, co zde bylo řečeno? Poznejte svůj neduh a hříšnost, neodsuzujte nikoho, neospravedlňujte se, usilujte o pokoru, a Bůh vás ve správný čas povznese.
Bože, milostiv buď nám hříšným.
Z dopisů duchovním dětem
Igumen Nikon (Vorobjov)
r. 1950
3 dalších komentářů od Stylita
Nauč se modlit a trpět vše, stejně tak, jako trpěl i Pán náš Ježíš Kristus.
Jestliže se mu vysmívali, jestliže ho hanobili, ponižovali, bili a nakonec ho na kříži rozepjali, tak jak můžeme my, očekávat nějakou spravedlnost.
Pravda byla přibita na kříži…
Igumen Nikon (Vorobjov)Více
Nauč se modlit a trpět vše, stejně tak, jako trpěl i Pán náš Ježíš Kristus.
Jestliže se mu vysmívali, jestliže ho hanobili, ponižovali, bili a nakonec ho na kříži rozepjali, tak jak můžeme my, očekávat nějakou spravedlnost.
Pravda byla přibita na kříži…
Igumen Nikon (Vorobjov)
Jestliže se mu vysmívali, jestliže ho hanobili, ponižovali, bili a nakonec ho na kříži rozepjali, tak jak můžeme my, očekávat nějakou spravedlnost.
Pravda byla přibita na kříži…
Igumen Nikon (Vorobjov)
Neklesej na mysli, když upadáš v jakýkoli hřích, ale obviňuj sám sebe před Bohem,vyznej mu svá prohřešení,neviň nikoho jiného, buď pokorný,poznej svoji nemohoucnost ve všem a pros Hospodina, aby ti pomohl plnit jeho svatá přikázání. To neznamená, že ty sám nemáš proti hříchu usilovně bojovat. Je zapotřebí bojovat co nejusilovněji, je zapotřebí učit se z příkladu zápasu svatých otců, je …Více
Neklesej na mysli, když upadáš v jakýkoli hřích, ale obviňuj sám sebe před Bohem,vyznej mu svá prohřešení,neviň nikoho jiného, buď pokorný,poznej svoji nemohoucnost ve všem a pros Hospodina, aby ti pomohl plnit jeho svatá přikázání. To neznamená, že ty sám nemáš proti hříchu usilovně bojovat. Je zapotřebí bojovat co nejusilovněji, je zapotřebí učit se z příkladu zápasu svatých otců, je třeba předvídat okolnosti, které způsobují vítězství či porážku a utíkat od posledního a přibíhat k prvnímu, a hlavně, při zrození hříšných myšlenek nepřestávat z celého srdce volat k Bohu o pomoc k přemožení hříchu s vědomím své vlastní bezmoci. A i když upadneš do hříchu, i při činění hříchu samého je třeba volat k Hospodinu a nestydět se,
v duchu padnout před Bohem a volat: „Hospodine, ty vidíš, co činím, smiluj se nade mnou, pomoz mi osvobodit se z moci ďábla.“ A plač před Hospodinem ve svém nitru,co možná nejčastěji k němu volej, aby ti pomohl ve všem, v celém životě,
neboť je těžké uprostřed tohoto světa plnit přikázání. Stejně tak plakávali i dávní svatí otcové pro lidi naší doby, neboť mnozí budou hynout pro hříchy.
Igumen Nikon (Vorobjov)
v duchu padnout před Bohem a volat: „Hospodine, ty vidíš, co činím, smiluj se nade mnou, pomoz mi osvobodit se z moci ďábla.“ A plač před Hospodinem ve svém nitru,co možná nejčastěji k němu volej, aby ti pomohl ve všem, v celém životě,
neboť je těžké uprostřed tohoto světa plnit přikázání. Stejně tak plakávali i dávní svatí otcové pro lidi naší doby, neboť mnozí budou hynout pro hříchy.
Igumen Nikon (Vorobjov)
Můžeme li vzpomenout ony jesle a chudobu Spasitele, a nezastydět se přitom pro naši rozkoš a náš přepych?
Můžeme li vzpomenout pokoru Božího mládence, a nezachvět se přitom pro naši hrdost, povýšenost a pýchu?
Můžeme li vzpomenout útěku do Egypta, a nepocítit přitom onu odvahu ke snášení nespravedlností světa?
Ježíš Kristus se musí narodit nejen v samotném Betlémě, ale i v našich srdcích …Více
Můžeme li vzpomenout ony jesle a chudobu Spasitele, a nezastydět se přitom pro naši rozkoš a náš přepych?
Můžeme li vzpomenout pokoru Božího mládence, a nezachvět se přitom pro naši hrdost, povýšenost a pýchu?
Můžeme li vzpomenout útěku do Egypta, a nepocítit přitom onu odvahu ke snášení nespravedlností světa?
Ježíš Kristus se musí narodit nejen v samotném Betlémě, ale i v našich srdcích …
Hospodin Ježíš Kristus dal právo věřícím v Něho, a plnícím Jeho přikázání, nazývat Boha Otcem: «Otče náš (Matouš 6,9)» – a takto nás osvojil Bohu – Otci.
To je to, proč nejednou nazýval Pán Ježíš Kristus své učedníky a apoštoly bratřími.
Je tak nyní jasné, že i my můžeme být příbuznými s Hospodinem, stát se syny Otce Nebeského, stát se bratry Ježíše Krista.
Jako způsob, je nám k tomuto ukázáno: učit se a poznávat přikázání Boží, Boží vůli a tato přikázání plnit.
A jak říká apoštol Jan Bohoslovec, Jeho přikázáni, nejsou těžká, (V tom je totiž láska k Bohu, že zachováváme jeho přikázání; a jeho přikázání nejsou těžká, 1. list Janův 5.3).
Jestliže jsme narušili Jeho přikázání, tak opět tu je další způsob – pokání.
Musíme činit pokání a očišťovat svoji duši, se srdcem zkroušeným,
s vědomím své hříšnosti, nehodnosti.
A my, jestliže neustále narušujeme přikázání, když ne skutkem,
tak slovem nebo myšlenkou,
tak musíme neustále pro tato narušení truchlit a činit pokání.
« Bože, buď milostiv mně hříšnému (Lukáš 18, 13)» – říkal celník srdcem zkroušeným a bylo mu odpuštěno.
Žena hříšnice nic neříkala, jen plakala, a bylo jí odpuštěno, byla očištěna (Matouš 9, 20).
Kristus se rodí – oslavujte ho,
Kristus přichází z nebe – vítejte ho, Kristus jest na zemi – povzneste se
Povzneste se myslí, srdcem, vůlí.
Nechť všechny naše mysli budou zaujaty oním velkým dílem, který učinil Pán Ježíš Kristus. Nechť se naše srdce a naše vůle, upřou k uvítání blížícího se Pána …
Igumen Nikon (Vorobjev)
Předvánoční myšlenky
Můžeme li vzpomenout pokoru Božího mládence, a nezachvět se přitom pro naši hrdost, povýšenost a pýchu?
Můžeme li vzpomenout útěku do Egypta, a nepocítit přitom onu odvahu ke snášení nespravedlností světa?
Ježíš Kristus se musí narodit nejen v samotném Betlémě, ale i v našich srdcích …
Hospodin Ježíš Kristus dal právo věřícím v Něho, a plnícím Jeho přikázání, nazývat Boha Otcem: «Otče náš (Matouš 6,9)» – a takto nás osvojil Bohu – Otci.
To je to, proč nejednou nazýval Pán Ježíš Kristus své učedníky a apoštoly bratřími.
Je tak nyní jasné, že i my můžeme být příbuznými s Hospodinem, stát se syny Otce Nebeského, stát se bratry Ježíše Krista.
Jako způsob, je nám k tomuto ukázáno: učit se a poznávat přikázání Boží, Boží vůli a tato přikázání plnit.
A jak říká apoštol Jan Bohoslovec, Jeho přikázáni, nejsou těžká, (V tom je totiž láska k Bohu, že zachováváme jeho přikázání; a jeho přikázání nejsou těžká, 1. list Janův 5.3).
Jestliže jsme narušili Jeho přikázání, tak opět tu je další způsob – pokání.
Musíme činit pokání a očišťovat svoji duši, se srdcem zkroušeným,
s vědomím své hříšnosti, nehodnosti.
A my, jestliže neustále narušujeme přikázání, když ne skutkem,
tak slovem nebo myšlenkou,
tak musíme neustále pro tato narušení truchlit a činit pokání.
« Bože, buď milostiv mně hříšnému (Lukáš 18, 13)» – říkal celník srdcem zkroušeným a bylo mu odpuštěno.
Žena hříšnice nic neříkala, jen plakala, a bylo jí odpuštěno, byla očištěna (Matouš 9, 20).
Kristus se rodí – oslavujte ho,
Kristus přichází z nebe – vítejte ho, Kristus jest na zemi – povzneste se
Povzneste se myslí, srdcem, vůlí.
Nechť všechny naše mysli budou zaujaty oním velkým dílem, který učinil Pán Ježíš Kristus. Nechť se naše srdce a naše vůle, upřou k uvítání blížícího se Pána …
Igumen Nikon (Vorobjev)
Předvánoční myšlenky
Igumen Nikon (Vorobjev)
Otec igumen Nikon (Nikolaj Nikolajevič Vorobjov) se narodil roku 1894 v Tverské gubernii, Bežeckém újezdu, kde po absolvování reálného gymnázia nastoupil na petrohradský Neuropatologický institut. Z něj odešel a v r. 1917 nastoupil na Moskevskou duchovní akademii. Tu nemohl dokončit, protože byla v r. 1919 bolševickým režimem uzavřena. V r. 1931 přijal v Minsku mnišský …Více
Igumen Nikon (Vorobjev)
Otec igumen Nikon (Nikolaj Nikolajevič Vorobjov) se narodil roku 1894 v Tverské gubernii, Bežeckém újezdu, kde po absolvování reálného gymnázia nastoupil na petrohradský Neuropatologický institut. Z něj odešel a v r. 1917 nastoupil na Moskevskou duchovní akademii. Tu nemohl dokončit, protože byla v r. 1919 bolševickým režimem uzavřena. V r. 1931 přijal v Minsku mnišský postřih a za rok zde byl též rukopoložen na kněze. Krátce nato byl poslán na Sibiř do sběrných táborů a po svém propuštění pracoval jako pomocná síla u lékaře ve Vyšním Voločku. Když se ke konci 2. světové války začaly znovu otevírat po revoluci zavřené chrámy, o. Nikon byl poslán na službu nejprve do Kozelska a poté byl (1948) převeden do Belova, Efremova a do Smolenska. Odtud byl poslán do města Gžatske, kde zůstal až do své smrti († 7. 9. 1963). V sebraných duchovních dopisech otce igumena Nikona je podstatou jeho odpovědí především vtělení Boha jako projev nekonečné lásky Boha k člověku a skutečnost pekelných muk pro ty, kteří se této lásky vědomě zříkají. Pramenem jeho učení mu byly dva sloupy východní asketiky: sv. Jan Lestvičnik (6. stol.) a sv. Izák Syrský (6. - 7. stol.), z ruských svatých potom světitel Ignatij Brjančaninov. Podobně jako oni vyzývá i otec igumen Nikon zejména k opravdové pokoře, bez které „nemůže být nikdy dosaženo žádného úspěchu v duchovním životě a bez níž nelze dosáhnout ani spásy“.
Otec igumen Nikon (Nikolaj Nikolajevič Vorobjov) se narodil roku 1894 v Tverské gubernii, Bežeckém újezdu, kde po absolvování reálného gymnázia nastoupil na petrohradský Neuropatologický institut. Z něj odešel a v r. 1917 nastoupil na Moskevskou duchovní akademii. Tu nemohl dokončit, protože byla v r. 1919 bolševickým režimem uzavřena. V r. 1931 přijal v Minsku mnišský postřih a za rok zde byl též rukopoložen na kněze. Krátce nato byl poslán na Sibiř do sběrných táborů a po svém propuštění pracoval jako pomocná síla u lékaře ve Vyšním Voločku. Když se ke konci 2. světové války začaly znovu otevírat po revoluci zavřené chrámy, o. Nikon byl poslán na službu nejprve do Kozelska a poté byl (1948) převeden do Belova, Efremova a do Smolenska. Odtud byl poslán do města Gžatske, kde zůstal až do své smrti († 7. 9. 1963). V sebraných duchovních dopisech otce igumena Nikona je podstatou jeho odpovědí především vtělení Boha jako projev nekonečné lásky Boha k člověku a skutečnost pekelných muk pro ty, kteří se této lásky vědomě zříkají. Pramenem jeho učení mu byly dva sloupy východní asketiky: sv. Jan Lestvičnik (6. stol.) a sv. Izák Syrský (6. - 7. stol.), z ruských svatých potom světitel Ignatij Brjančaninov. Podobně jako oni vyzývá i otec igumen Nikon zejména k opravdové pokoře, bez které „nemůže být nikdy dosaženo žádného úspěchu v duchovním životě a bez níž nelze dosáhnout ani spásy“.
Martina Bohumila Lutherová
- Nahlásit
Změnit komentář
Smazat komentář
Když se ke konci 2. světové války začaly znovu otevírat po revoluci zavřené chrámy, o. Nikon byl poslán na službu nejprve do Kozelska a poté byl (1948) převeden do Belova, Efremova a do Smolenska....
Vypovídající důkaz /jeden z mnoha/ že Josef Stalin,
otevřel zavřené chrámy, které Lenin a Trockij-necha
li uzavřít. Toto ho zocelilo:
ZÁZRAKY KAZAŃSKÉ IKONY BOHORODIČKYVíce
Když se ke konci 2. světové války začaly znovu otevírat po revoluci zavřené chrámy, o. Nikon byl poslán na službu nejprve do Kozelska a poté byl (1948) převeden do Belova, Efremova a do Smolenska....
Vypovídající důkaz /jeden z mnoha/ že Josef Stalin,
otevřel zavřené chrámy, které Lenin a Trockij-necha
li uzavřít. Toto ho zocelilo:
ZÁZRAKY KAZAŃSKÉ IKONY BOHORODIČKY
Vypovídající důkaz /jeden z mnoha/ že Josef Stalin,
otevřel zavřené chrámy, které Lenin a Trockij-necha
li uzavřít. Toto ho zocelilo:
ZÁZRAKY KAZAŃSKÉ IKONY BOHORODIČKY
Ve třicátých letech nechal Stalin zbořit mnoho chrámů. Za své vzal jen v Kremlu konvent Nanebevstoupení (Vozněsenskij monastyr), klášter Zjevení, starý Spasitelův chrám nebo Malý Nikolský palác.
To byl již dávno Trockij pryč z Ruska a Lenin ležel mrtvý v mauzoleu.
Je možné rehabilitovat Stalina?
I v dnešní době se můžeme setkat se snahou omlouvat zločiny J.V.Stalina, a ať už je to zapříčiněno …Více
Ve třicátých letech nechal Stalin zbořit mnoho chrámů. Za své vzal jen v Kremlu konvent Nanebevstoupení (Vozněsenskij monastyr), klášter Zjevení, starý Spasitelův chrám nebo Malý Nikolský palác.
To byl již dávno Trockij pryč z Ruska a Lenin ležel mrtvý v mauzoleu.
Je možné rehabilitovat Stalina?
I v dnešní době se můžeme setkat se snahou omlouvat zločiny J.V.Stalina, a ať už je to zapříčiněno neinformovaností nebo silou dnes již přežité ideologie, ve které byli někteří formováni, jistě bychom se na tuto zřetelnou osobnost ruské a světové historie měli dívat pravdivě a střízlivě. A jelikož poměrně často narážím na toto téma v různých rozhovorech, rozhodl jsem se zde shrnout alespoň základní informace o době a působení jmenovaného sovětského vůdce – nechť to je i na památku nesčetným obětem, novomučedníkům naší Církve.
Obhájci Stalina například tvrdí, že nepronásledoval Církev, ba dokonce že ji chránil a bránil ničení svatyní. Poukazují například na části dokumentu komunistického vedení vytržené z kontextu ze 16. srpna 1923 (č.dok. 30), ve kterých se bolševické ústředí rozhodlo zmírnit proces likvidace chrámů a zatýkání věřících. Pokud ale nahlédneme do daného dokumentu pozorněji, zjistíme, že toto ojedinělé rozhodnutí bylo součástí širšího plánu úplné likvidace Církve v Sovětském svazu, vedení strany se tehdy jen kvůli strachu z kontrarevoluce rozhodlo Církev likvidovat postupně.
Nový dokument bolševického ústředí ze 12. září 1933 (č.dok. 1037/19) již svědčí o kolosálním vandalizmu, v období od roku 1920 do roku 1930 bylo v Moskvě a okolí zcela zničeno 150 chrámů a dalších 300 chrámů bylo přestavěno na dílny, kluby, ubytovny, věznice, nemocnice a polepšovny. I v následujících letech pokračuje ničení chrámů, například v roce 1931 byl na přímý rozkaz Stalina vyrabován a zbořen unikátní Chrám Krista Spasitele (největší chrám v Rusku, velmi bohatě vyzdobený), v roce 1936 byl zbořen chrám Zesnutí Přesvaté Bohorodice na Pokrovce (17. stol.) a další. Monarchistický spisovatel Vladimír Solouchin tehdy napsal: “Zboření Chrámu Krista Spasitele je symbolem ničení a násilí, tím největším ponížením ruského národa“.
Ctitelé Stalina zakrývají oči i nad hrůzostrašnou historií pronásledování věřících, které svým rozsahem a krutostí mnohonásobně převyšuje pronásledování prvotních křesťanů. V roce 1917 bylo v Rusku dle statistiky 54 692 chrámy, 1025 monastýrů, 51 105 kněží, 15 035 diákonů. Ve druhé polovině 30-tých let už byly téměř všechny monastýry zničeny, například v Orle v roce 1930 už nezůstal ani jeden chrám, v Moskvě z 500 chrámů zůstalo v roce 1932 jen 87 chrámů a v roce 1939 zůstalo v celém Rusku funkčních jen asi 100 chrámů. Stejným tempem bylo likvidováno i duchovenstvo. 15. května 1932 Stalin podepisuje „Dekret o druhé pětiletce“ a určuje v něm cíl: „k 1. květnu 1937 musí být jméno Boží zapomenuto na celém území státu“. Formální výslechy, okamžité rozsudky trestu smrti. Roku 1937 bylo zatčeno 136 900 pravoslavných duchovních, z nich bylo 85 300 popraveno, roku 1938 bylo zatčeno 28 300 duchovních a popraveno 21 500, tisíce duchovních bylo zatčeno a popraveno i v dalších letech. Přes tuto neobyčejnou krutost se plán „bezbožné pětiletky“ nezdařil, sovětský vůdce totiž zapomněl na příslib Spasitele: „vzdělám Církev svou a brány pekelné ji nepřemohou“ (Mat 16,18). Při sčítání lidu v roce 1937 se přes všechny snahy ateizace ruské společnosti 57,7 % obyvatel SSSR přihlásilo k víře. Po tomto zjištění pronásledování Církve neskončilo, jen zesláblo, a to také v důsledku světové války, během níž si Stalin uvědomoval, že při obraně země potřebuje obětavou účast celého národa. V tomto období a po válce se otevírají některé chrámy a monastýry. I během války ovšem pokračovalo zatýkání, byl vězněn vladyka Athanasij Sacharov, od roku 1943 vladyka Vasilij Preobraženskij, roku 1944 byl zatčen a umučen archimandrita Serafím Šachmuť a další. V dokumentu NKVD „Práce s nezletilými“ se uvádí šokující informace, že skrze kolonie GULAG (těch bylo v té době 50) prošlo během pěti let 155 506 dětí ve věku od 12 do 18 let, z nichž 68 927 bylo souzeno a 86 579 souzeno ani nebylo.
Od roku 1948 pronásledování duchovenstva opět sílí a pokračuje až do Stalinovy smrti. V této době se navíc systematicky zavírají další chrámy, během posledních let Stalinovy vlády jich bylo zavřeno kolem tisíce. Byl rozšířen i další mýtus o Stalinovi, který měl údajně na sklonku života navštěvovat blaženou matku Matronu. Tato informace ovšem není ničím podložena, blažená Matrona byla stalinským režimem pronásledována, musela se skrývat až do své smrti v roce 1952. Ani v jejím životopise a ani v podrobných dokumentech, ze kterých čerpala komise před její kanonizací, není o návštěvě Stalina žádná zpráva.
J.V.Stalin stál v čele jednoho z nejstrašnějších režimů, který umučil v koncentrácích a popravil milióny lidí, svých vlastních spoluobčanů, pravoslavných křesťanů. Případné snahy ukázat tohoto krutého pronásledovatele Církve a ruského národa jako dobrodince jsou jistě duchovně škodlivé a uráží památku velkého zástupu svatých novomučedníků a vyznavačů. Právě tito lidé, nikoliv jejich pronásledovatelé, nám svými životy ukazují příklad velké lásky k Bohu a k bližním. Když čteme jejich životopisy a svědectví o jejich utrpení a smrti, utvrzujeme se v tom. Ctihodný Simeon, Nový Teolog o úctě k novodobým svatým píše: “Ten, kdo odmítá se vší láskou, horlivostí a skrze pokoru dosáhnout jednoty s posledním ze svatořečených, ale má ve vztahu k němu byť i malou nedůvěru, takový člověk se s ním nikdy nesjednotí a nevstane ani s ním, ani s ostatními dřívějšími svatými, nebude schopen zaujmout s pokorou místo, které mu určil Hospodin“. Dejž Bůh, abychom na přímluvy svatých novomučedníků i my nalezli obecenství s Bohem i s nimi. Abychom nalezli mír v tomto pozemském životě i v okamžiku našeho přechodu do věčnosti, jak ho měli ve svých srdcích i oni.
autor: pravoslavný arcibiskup Jáchym
To byl již dávno Trockij pryč z Ruska a Lenin ležel mrtvý v mauzoleu.
Je možné rehabilitovat Stalina?
I v dnešní době se můžeme setkat se snahou omlouvat zločiny J.V.Stalina, a ať už je to zapříčiněno neinformovaností nebo silou dnes již přežité ideologie, ve které byli někteří formováni, jistě bychom se na tuto zřetelnou osobnost ruské a světové historie měli dívat pravdivě a střízlivě. A jelikož poměrně často narážím na toto téma v různých rozhovorech, rozhodl jsem se zde shrnout alespoň základní informace o době a působení jmenovaného sovětského vůdce – nechť to je i na památku nesčetným obětem, novomučedníkům naší Církve.
Obhájci Stalina například tvrdí, že nepronásledoval Církev, ba dokonce že ji chránil a bránil ničení svatyní. Poukazují například na části dokumentu komunistického vedení vytržené z kontextu ze 16. srpna 1923 (č.dok. 30), ve kterých se bolševické ústředí rozhodlo zmírnit proces likvidace chrámů a zatýkání věřících. Pokud ale nahlédneme do daného dokumentu pozorněji, zjistíme, že toto ojedinělé rozhodnutí bylo součástí širšího plánu úplné likvidace Církve v Sovětském svazu, vedení strany se tehdy jen kvůli strachu z kontrarevoluce rozhodlo Církev likvidovat postupně.
Nový dokument bolševického ústředí ze 12. září 1933 (č.dok. 1037/19) již svědčí o kolosálním vandalizmu, v období od roku 1920 do roku 1930 bylo v Moskvě a okolí zcela zničeno 150 chrámů a dalších 300 chrámů bylo přestavěno na dílny, kluby, ubytovny, věznice, nemocnice a polepšovny. I v následujících letech pokračuje ničení chrámů, například v roce 1931 byl na přímý rozkaz Stalina vyrabován a zbořen unikátní Chrám Krista Spasitele (největší chrám v Rusku, velmi bohatě vyzdobený), v roce 1936 byl zbořen chrám Zesnutí Přesvaté Bohorodice na Pokrovce (17. stol.) a další. Monarchistický spisovatel Vladimír Solouchin tehdy napsal: “Zboření Chrámu Krista Spasitele je symbolem ničení a násilí, tím největším ponížením ruského národa“.
Ctitelé Stalina zakrývají oči i nad hrůzostrašnou historií pronásledování věřících, které svým rozsahem a krutostí mnohonásobně převyšuje pronásledování prvotních křesťanů. V roce 1917 bylo v Rusku dle statistiky 54 692 chrámy, 1025 monastýrů, 51 105 kněží, 15 035 diákonů. Ve druhé polovině 30-tých let už byly téměř všechny monastýry zničeny, například v Orle v roce 1930 už nezůstal ani jeden chrám, v Moskvě z 500 chrámů zůstalo v roce 1932 jen 87 chrámů a v roce 1939 zůstalo v celém Rusku funkčních jen asi 100 chrámů. Stejným tempem bylo likvidováno i duchovenstvo. 15. května 1932 Stalin podepisuje „Dekret o druhé pětiletce“ a určuje v něm cíl: „k 1. květnu 1937 musí být jméno Boží zapomenuto na celém území státu“. Formální výslechy, okamžité rozsudky trestu smrti. Roku 1937 bylo zatčeno 136 900 pravoslavných duchovních, z nich bylo 85 300 popraveno, roku 1938 bylo zatčeno 28 300 duchovních a popraveno 21 500, tisíce duchovních bylo zatčeno a popraveno i v dalších letech. Přes tuto neobyčejnou krutost se plán „bezbožné pětiletky“ nezdařil, sovětský vůdce totiž zapomněl na příslib Spasitele: „vzdělám Církev svou a brány pekelné ji nepřemohou“ (Mat 16,18). Při sčítání lidu v roce 1937 se přes všechny snahy ateizace ruské společnosti 57,7 % obyvatel SSSR přihlásilo k víře. Po tomto zjištění pronásledování Církve neskončilo, jen zesláblo, a to také v důsledku světové války, během níž si Stalin uvědomoval, že při obraně země potřebuje obětavou účast celého národa. V tomto období a po válce se otevírají některé chrámy a monastýry. I během války ovšem pokračovalo zatýkání, byl vězněn vladyka Athanasij Sacharov, od roku 1943 vladyka Vasilij Preobraženskij, roku 1944 byl zatčen a umučen archimandrita Serafím Šachmuť a další. V dokumentu NKVD „Práce s nezletilými“ se uvádí šokující informace, že skrze kolonie GULAG (těch bylo v té době 50) prošlo během pěti let 155 506 dětí ve věku od 12 do 18 let, z nichž 68 927 bylo souzeno a 86 579 souzeno ani nebylo.
Od roku 1948 pronásledování duchovenstva opět sílí a pokračuje až do Stalinovy smrti. V této době se navíc systematicky zavírají další chrámy, během posledních let Stalinovy vlády jich bylo zavřeno kolem tisíce. Byl rozšířen i další mýtus o Stalinovi, který měl údajně na sklonku života navštěvovat blaženou matku Matronu. Tato informace ovšem není ničím podložena, blažená Matrona byla stalinským režimem pronásledována, musela se skrývat až do své smrti v roce 1952. Ani v jejím životopise a ani v podrobných dokumentech, ze kterých čerpala komise před její kanonizací, není o návštěvě Stalina žádná zpráva.
J.V.Stalin stál v čele jednoho z nejstrašnějších režimů, který umučil v koncentrácích a popravil milióny lidí, svých vlastních spoluobčanů, pravoslavných křesťanů. Případné snahy ukázat tohoto krutého pronásledovatele Církve a ruského národa jako dobrodince jsou jistě duchovně škodlivé a uráží památku velkého zástupu svatých novomučedníků a vyznavačů. Právě tito lidé, nikoliv jejich pronásledovatelé, nám svými životy ukazují příklad velké lásky k Bohu a k bližním. Když čteme jejich životopisy a svědectví o jejich utrpení a smrti, utvrzujeme se v tom. Ctihodný Simeon, Nový Teolog o úctě k novodobým svatým píše: “Ten, kdo odmítá se vší láskou, horlivostí a skrze pokoru dosáhnout jednoty s posledním ze svatořečených, ale má ve vztahu k němu byť i malou nedůvěru, takový člověk se s ním nikdy nesjednotí a nevstane ani s ním, ani s ostatními dřívějšími svatými, nebude schopen zaujmout s pokorou místo, které mu určil Hospodin“. Dejž Bůh, abychom na přímluvy svatých novomučedníků i my nalezli obecenství s Bohem i s nimi. Abychom nalezli mír v tomto pozemském životě i v okamžiku našeho přechodu do věčnosti, jak ho měli ve svých srdcích i oni.
autor: pravoslavný arcibiskup Jáchym
Martina Bohumila Lutherová
- Nahlásit
Změnit komentář
Smazat komentář
Takový názor mají potomci marxistů/Lenina, Trockého ect.
Dopřej vám to možnost psát, avšak ve lži satana.
Dopřej vám to možnost psát, avšak ve lži satana.
Píši zde já a ty. Proč máš potřebu mě označovat za potomka trockistů, leninistů? Nikdy jsem komunista nebyl, ani marxista, ani leninista, stalinista či trockista, ani nejsem potomek komunistů, atd.. Možná ti to ulehčuje chápat složitý svět, ale pravdivé to není.
Martina Bohumila Lutherová
- Nahlásit
Změnit komentář
Smazat komentář
Možná ,pravda je vždy jednoduchá
pro ty co se plně spoléhají na Boha
a plně Mu důvěřují.
pro ty co se plně spoléhají na Boha
a plně Mu důvěřují.