Dovolím, aby boli kláštory a kostoly zničené. Povedal som: Ježišu, v kláštoroch je toľko duší, ktoré ťa chvália. Pán odpovedal: - Táto chvála zraňuje moje srdce, pretože láska je z kláštorov vyhnaná. Duše bez lásky a oddanosti, duše plné egoizmu a sebectva, pyšné a namyslené duše, duše plné zvrátenosti a pokrytectva, vlažné duše, ktoré majú len toľko tepla, aby sa udržali pri živote. …Więcej
Dovolím, aby boli kláštory a kostoly zničené. Povedal som: Ježišu, v kláštoroch je toľko duší, ktoré ťa chvália. Pán odpovedal: - Táto chvála zraňuje moje srdce, pretože láska je z kláštorov vyhnaná. Duše bez lásky a oddanosti, duše plné egoizmu a sebectva, pyšné a namyslené duše, duše plné zvrátenosti a pokrytectva, vlažné duše, ktoré majú len toľko tepla, aby sa udržali pri živote. Moje srdce to neznesie. Všetky moje milosti, ktoré na nich denne vylievam, prúdia ako skala. Nemôžem ich zniesť, pretože nie sú ani dobré, ani zlé. Na to som povolal kláštory, aby sa skrze ne posväcoval svet, z ktorého má vzbĺknuť silný plameň lásky a obety. A ak sa neobrátia a nezapália prvotnou láskou, vydám ich napospas skaze tohto sveta. . . Ako sa posadím na zasľúbený trón súdu sveta, keď ich neprávosti sú ťažšie ako svet, ani pokánie, ani zadosťučinenie... Ó, srdce, ktoré ma ráno prijalo, napoludnie je plné nenávisti voči mne v mnohých podobách. Ó, srdce, ktoré som si osobitne vyvolil, či mi kvôli tomu chceš spôsobiť viac utrpenia? - Veľké hriechy sveta zraňujú moje Srdce akoby na povrchu, ale hriechy vyvolenej duše ho preniknú: Moje srdce skrz na skrz... (Zákony 1702)
[580] Raz mi Pán povedal: Viac ma bolia drobné nedokonalosti vyvolených duší ako hriechy duší žijúcich vo svete. - Veľmi ma zarmútilo, že Ježiš trpí duše vyvolených, a Ježiš mi povedal: - Týmito drobnými nedokonalosťami to nekončí, prezradím vám tajomstvo svojho srdca, čím trpím od vyvolených duší - nevďačnosť za toľké milosti je pre moje srdce neustálou potravou od vyvolených duší. Ich láska je vlažná, moje srdce ju neznesie, tieto duše ma nútia, aby som ich od seba odvrhol. Iní neveria v moju dobrotu a nikdy nechcú zažiť sladkú blízkosť vo svojom srdci, ale hľadajú ma niekde ďaleko a nenachádzajú ma. Najviac ma bolí nevera v moju dobrotu. Ak ťa moja smrť nepresvedčila o mojej láske, čo ťa presvedčí? Často je moja duša smrteľne zranená, tu ma nikto nemôže potešiť. Používajú moje milosti, aby ma urážali. Sú duše, ktoré pohŕdajú mojimi milosťami a všetkými dôkazmi mojej lásky; nechcú počuť moje volanie, ale idú do pekelnej priepasti. Táto strata duší ma ponára do smrteľného smútku. Tu nemôžem duši pomôcť, hoci som Boh, pretože Mnou pohŕda; má slobodnú vôľu, môže Mnou buď pohŕdať, alebo ma milovať. Ty, rozdávateľ môjho milosrdenstva, rozprávaj celému svetu o mojej dobrote, a tým potešíš moje srdce.
[378] Keď som sa raz rozprával s riaditeľom svojej duše, videl som vo vnútri, rýchlejšie ako blesk, jeho dušu vo veľkom utrpení, v takých mukách, že len málo duší sa Boh dotkne týmto ohňom. Toto utrpenie vyplýva z tejto práce. Príde čas, keď sa toto dielo, ktoré Boh tak odporúča, bude javiť ako úplne zničené - a vtedy bude Boh konať s veľkou mocou, ktorá bude svedčiť o jeho pravdivosti. Pre Cirkev to bude nové vyžarovanie, hoci v nej už dlho spočíva. To, že Boh je nekonečne milosrdný, nemôže nikto poprieť; On si želá, aby to každý poznal; skôr než príde znova ako Sudca, chce, aby ho duše najprv spoznali ako Kráľa milosrdenstva. Keď tento triumf príde, budeme už v novom živote, v ktorom niet utrpenia, ale najprv bude vaša duša presýtená horkosťou pri pohľade na zničenie vášho úsilia. Toto zničenie je však len zdanlivé, pretože Boh, ktorý sa raz rozhodol, sa nemení; ale hoci zničenie bude zdanlivé, utrpenie bude skutočné. Kedy to príde - neviem; ako dlho to bude trvať - neviem. Ale Boh prisľúbil veľké milosrdenstvo - najmä vám a všetkým, ktorí budú ohlasovať toto moje veľké milosrdenstvo. Ja sám ich budem brániť v hodine smrti ako svoju slávu, a hoci hriechy duší sú čierne ako noc, keď sa hriešnik obráti k môjmu milosrdenstvu, vzdá mi najväčšiu slávu a je poctený mojím umučením. Keď duša oslavuje Moju dobrotu, satan sa pred ňou trasie a uteká na samé dno pekla.
[474] Druhý deň, v piatok 13. septembra 1935, som večer, keď som bol vo svojej cele, videl anjela, vykonávateľa Božieho hnevu. Bol v jasnom rúchu, so žiarivou tvárou, pod nohami mal oblak a z oblaku mu do rúk vychádzali blesky a hromy a z jeho ruky vychádzali a práve sa dotýkali zeme. Keď som uvidel toto znamenie Božieho hnevu, ktoré malo zasiahnuť zem, a najmä isté miesto, ktoré z dobrého dôvodu nemôžem menovať, začal som prosiť anjela, aby sa na chvíľu zdržal, kým sa svet bude kajať. Ale moja žiadosť bola ničím tvárou v tvár Božiemu hnevu. V tej chvíli som uvidel Najsvätejšiu Trojicu. Veľkosť Jeho majestátu ma prenikla do hĺbky a ja som sa neodvážil opakovať svoju prosbu. V tej chvíli som v duši pocítil silu Ježišovej milosti, ktorá prebýva v mojej duši; keď som si uvedomil túto milosť, v tej chvíli som bol uchvátený pred Božím trónom. Ó, aký veľký je náš Pán a Boh a nepochopiteľná je jeho svätosť. Nebudem sa pokúšať opisovať túto veľkosť, lebo čoskoro Ho všetci uvidíme takého, aký je. Začal som prosiť Boha za svet slovami, ktoré som počul vo vnútri. - Denník svätej sestry Faustíny
/ Prebraté z polskej sekcie /